Ухвала
Іменем України
 
13 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 713/655/21-ц
провадження № 61-12395ск21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Тітов М. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Василинчука Петра Степановича у виконавчому провадженні ВП № 57861363, заінтересовані особи: стягувач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вижницького районного суду Чернігівської області суду із скаргою, у якій просив суд: 
поновити йому строк на подання скарги на бездіяльність начальника Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - Вижнецький РВ ДВС) Василинчука П. С.; 
визнати незаконною бездіяльність начальника Вижницького РВ ДВС Василинчука П. С., яка полягає у неусуненні ним порушень, допущених головним державним виконавцем Вижницького РВ ДВС Нистерюк О. М. шляхом виключення з акту опису та арешту майна, складеного нею 22 жовтня 2020 року, належного скаржнику та членам його сім`ї житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 та зняти арешт з цього житлового будинку, накладений 22 жовтня 2020 року;
зобов`язати начальника Вижницького РВ ДВС Василинчука П. С., усунути порушення шляхом визнання акту опису та арешту майна, складеного 22 жовтня 2020 року державним виконавцем Вижницького РВ ДВС Нистерюк О. М. таким, що складений з порушенням порядку накладення арешту, а саме внесення в акт опису та арешту майна, яке не підлягає арешту;
зобов`язати начальника Вижницького РВ ДВС Василинчука П. С. усунути порушення шляхом виключення з Акту опису та арешту майна, складеного 22 жовтня 2020 року, та зняти арешт з майна, накладений 22 жовтня 2020 року постановою про накладення арешту, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , належного скаржнику на праві власності.
Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року,у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Вижницького РВ ДВС Василинчука П. С. відмовлено. 
У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року.
Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення скарги в повному обсязі. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Ухвала суду першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, мотивована тим, що ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні ВП № 57861363, позбавлений процесуальної можливості оскаржувати рішення, дії або бездіяльність головного державного виконавця Вижницького РВ ДВС Нистерюк О.М. до начальника Вижницького РВ ДВС Василинчука П. С., оскільки законом передбачений інший порядок оскарження таких дій.
Так, предметом оскарження за скаргою ОСОБА_1 є не постанова головного державного виконавця Вижницького РВ ДВС Нистерюк О. М. від 22 жовтня 2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні ВП № 57861563, а бездіяльність начальника Вижницького РВ ДВС Василинчука П. С., яку він проявив, відмовивши у розгляді скарги боржника, поданої ним 08 лютого.2021 року в порядку частини третьої статті 74 Закону «Про виконавче провадження» та, як наслідок, не усунув порушень, допущених державним виконавцем під час опису та арешту майна боржника в порядку частини третьої статті 59 Закону.
У частинах першій, третій статті 74 Закону «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
За таких обставин суди правильно застосували частину третю статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та зробили обґрунтований висновок, що ОСОБА_1 , який є боржником, позбавлений процесуальної можливості оскаржувати рішення, дії або бездіяльність головного державного виконавця Вижницького РВ ДВС Нистерюка О. М. до начальника Винницького РВ ДВС Василинчука П. С., оскільки законом передбачений інший порядок оскарження таких дій. Тому, відмовляючи у розгляді скарги боржника ОСОБА_1 , начальник Вижницького РВ ДВС Василинчук П. С. діяв відповідно до закону та в межах повноважень, а отже право боржника ним порушено не було.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE 
v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
ОСОБА_1 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Василинчука Петра Степановича у виконавчому провадженні ВП № 57861363, заінтересовані особи: стягувач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                        Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
М. Ю. Тітов