Постанова
Іменем України
 
13 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 127/16449/17
провадження № 51-6249км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
потерпілої                                                   ОСОБА_6 ,
захисника                                                  ОСОБА_7 ,
особи, щодо якої закрито 
кримінальне провадження                   ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017020010002327, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_9 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року, залишеним без зміни ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого  ч. 1 ст. 286 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, та речових доказів у кримінальному провадженні. 
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого залишено без розгляду.
Згідно з ухвалою місцевого суду ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості за таких обставин.
14 травня 2017 року близько 11:20 ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Lexus Lx 470», (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись по проїзній частині вул. Соборної у м. Вінниці в напрямку просп. Коцюбинського в районі будинку № 10-А, порушуючи вимоги п. 1.5, пп. «а», пункту 4.16, пунктів 10.1, 11.9, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху (далі – ПДР), не переконавшись, що перед автомобілем, який зупинився на нерегульованому пішохідному переході, справа наліво проїзну частину перетинала пішохід ОСОБА_6 , та не надавши їй переваги, продовжив свій рух і  внаслідок цього вчинив наїзд на останню. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. 
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що апеляційний суд не здійснив належної перевірки апеляційної скарги представника потерпілої та всупереч ст. 370, ч. 2 ст. 419 КПК України не спростував її доводів про допущення місцевим судом порушень під час розгляду клопотання потерпілої ОСОБА_6 щодо проведення повторної судово-медичної експертизи на предмет встановлення тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою внаслідок ДТП. 
У касаційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 – адвокат ОСОБА_9 , посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвали, постановлені щодо ОСОБА_8 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що місцевий суд, у ході вирішення питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не дотримався положень  ст. 288 КПК України, оскільки не з`ясував думки потерпілої, яку до того ж не було належним чином повідомлено про дату і час судового засідання, чим порушив її право на захист. Вважає, що провадження розглянуто незаконним складом суду, оскільки відвід, заявлений потерпілою ОСОБА_6 головуючому судді ОСОБА_10 ,не був розглянутий. Наголошує, що застосування положення ст. 49 КК України до  встановлення дійсного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених протиправними діями обвинуваченого, на його думку, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При цьому апеляційний суд, як вважає представник, не звернув належної уваги на допущені місцевим судом порушення, у зв`язку із чим його ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 , посилаючись на неповноту судового розгляду, істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Суть її доводів зводиться до того, що під час досудового розслідування було допущено ряд порушень вимог процесуального закону, зокрема щодо встановлення дійсного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які вона отримала під час ДТП. На її думку, дії   ОСОБА_8 , необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки під час пригоди вона отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вказує, що слідчий безпідставно не визнав її чоловіка ОСОБА_11 потерпілим та не виніс вмотивованого рішення про відмову у визнанні останнього потерпілим. Скаржиться на невідповідність обвинувального акта в цьому провадженні вимогам, передбаченим ст.  291 КПК України. Також зазначає про порушення положень ст. 290 КПК України, оскільки матеріали досудового розслідування не  були відкриті потерпілій стороні. Вважає, що місцевий суд безпідставно не розглянув її  клопотання про усунення недоліків досудового слідства, зокрема про необхідність проведення повторної судово-медичної експертизи на предмет встановлення дійсного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих нею внаслідок ДТП. Крім того, цей суд розглянув кримінальне провадження за   відсутності потерпілого ОСОБА_11 , якому не було належним чином повідомлено про дату і час розгляду, що є порушенням вимог закону, а також необґрунтовано позбавив її чоловіка можливості брати участь у цьому провадженні як потерпілий. На переконання потерпілої, місцевий суд, вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, не дотримався положень ст. 288 КПК України, оскільки не  ознайомив її  з відповідним клопотанням та розглянув це питання за її відсутності. Стверджує, що провадження розглянуто незаконним складом суду, оскільки відводи, заявлені нею головуючому судді ОСОБА_10 , не були вирішені. Одночасно наголошує, що   відвід прокурорам, заявлений нею 03 березня 2020 року, також не був вирішеним. Суд апеляційної інстанції, на  думку потерпілої, не  звернув належної уваги на  допущені місцевим судом порушення, при цьому безпідставно відмовив у повторному дослідженні доказів, у зв`язку з чим його ухвала не відповідає вимогам ч. 3 ст. 404 та ст. 419 КПК України. Водночас указує, що розгляд провадження в апеляційному суді було здійснено за  участю прокурорів, які не мали процесуальних прав брати участь у судовому розгляді, оскільки не були процесуальними прокурорами у кримінальному провадженні та не входили до групи таких прокурорів. Зазначає, що всупереч вимогам частин 2, 3 ст. 405 КПК України під час апеляційного розгляду її було позбавлено права заявляти клопотання та виступати в судових дебатах.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор ОСОБА_5 , висловивши свої доводи проти задоволення касаційних скарг, просила постановлені у кримінальному провадженні судові рішення залишити без зміни.
Потерпіла ОСОБА_6 , висловивши свої доводи, просила скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 , висловивши свої доводи проти задоволення касаційних скарг, кожен окремо, просили постановлені у кримінальному провадженні судові рішення залишити без зміни. 
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
Разом із цим доводи касаційних скарг про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам процесуального закону заслуговують на увагу.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
Відповідно до ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з  яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
Колегія суддів вважає, що під час постановлення ухвали апеляційного суду зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.
Як убачається з матеріалів провадження, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник потерпілої ОСОБА_6 – адвокат ОСОБА_9 подав на неї апеляційну скаргу.
Однак апеляційний суд усупереч ст. 419 КПК України, залишаючи цю скаргу без задоволення, не надав вичерпної відповіді про те, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами, він визнав наведені в ній доводи неспроможними.
Відповідно до апеляційної скарги представника потерпілої він вважав, що  оскаржувана ухвала районного суду є незаконною у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, зазначав, що в місцевому суді потерпіла сторона на протязі судового розгляду вказувала про  неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України та стверджувала, що його дії необхідно було кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 цього Кодексу, оскільки характер та кількість тілесних ушкоджень, а також тривалість лікування і факт встановлення потерпілій ОСОБА_6 за рішенням МСЕК третьої групи інвалідності ставили під сумнів висновок судово-медичної експертизи про отримання потерпілою тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Також представник звертав увагу на наявність порушень, допущених місцевим судом під час розгляду клопотання потерпілої ОСОБА_6 щодо проведення повторної судово-медичної експертизи на предмет встановлення тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих нею внаслідок ДТП. Наголошував, що незабезпечення судом установлення дійсного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, завданих потерпілій ОСОБА_6 незаконними діями ОСОБА_8 , призвело до передчасного винесення рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. 
Проте суд апеляційної інстанції, не розкривши змісту всіх доводів апеляційної скарги представника потерпілої у своєму рішенні, не перевірив вищевказані доводів щодо їх узгодженості з положеннями законодавства України, не надав на них відповідей з посиланням на відповідні норми закону. 
Таким чином, апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 КПК України в ході розгляду апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_9 та дійшов передчасного висновку про законність ухвали суду першої інстанції.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення. 
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, касаційна скарга прокурора – задоволенню. При цьому зважаючи на доводи та вимоги, наведені в касаційних скаргах потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_9 , які просили скасувати, окрім ухвали апеляційного суду, і вирок місцевого суду, то їх слід задовольнити частково.
При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене в цій постанові, перевірити доводи, викладені в поданій апеляційній скарзі представника, та інші доводи, зазначені у касаційній скарзі потерпілої ОСОБА_6 , дати на них вичерпну відповідь, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.
Заявлене потерпілою ОСОБА_6 клопотання про компенсацію витрат, пов`язаних із її прибуттям до місця судового провадження, а  саме до суду касаційної інстанції на час розгляду матеріалів провадження щодо ОСОБА_8 , з огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали апеляційного суду, враховуючи положення ст. 124 КПК України, підлягає вирішенню судом апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити, а касаційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є  остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                  ОСОБА_3