ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 серпня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 310/1923/21	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області	
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.05.2021р. у справі №310/1923/21 	
за  позовом:	ОСОБА_1 	
до:  про: 	Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  визнання протиправним та скасування рішення,   зобов`язання вчинити певні дії  	

ВСТАНОВИВ:

05.03.2021р. ОСОБА_1 звернулась до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративним  позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – ГУ ПФУ в Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. / а.с. 2-5/.
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.03.2021р. у справі №310/1923/21 адміністративний позов   ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду /а.с. 15/.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.03.2021р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито  спрощене провадження в адміністративній справі №310/1923/21  та справа призначена до судового розгляду /а.с. 22/.
Позивач, посилаючись у позовній заяві  на те, що вона у встановленому порядку звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але відповідач відмовив їй у призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на те, що вона не має достатньої кількості спеціального стажу. Позивач вважає таку відмову необґрунтованою та безпідставною з огляду на те , що як станом на 11.10.2017р., так і станом на дату звернення до відповідача за призначенням пенсії, вона має необхідну кількість спеціального страхового стажу, що виключає можливість відмови у призначенні пенсії з таких підстав, тому просила суд : - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років, оформлене листом №0800-0211-8/1827 від 13.01.2021р.; - зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років з 29.12.2020р. 
Рішенням   Запорізького окружного адміністративного суду від 11.05.2021р. у справі №310/1923/21 позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії ГУ ПФУ  в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, з 29.12.2020р., в іншій частині позовних вимог – відмовлено / а.с. 36-38/.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 11.05.2021р. у цій справі , подав апеляційну скаргу /а.с. 43-48/.
Адміністративна справа №310/1923/21, разом з матеріалами апеляційної скарги відповідача, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 01.07.2021р. / а.с. 42/.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.07.2021р. . у справі №310/1923/21 апеляційна скарга ГУ ПФУ в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.05.2021р. у справі №310/1923/21  залишена без руху, та відповідачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги / а.с. 51/.
У встановлений вищезазначеною ухвалою суду строк відповідачем недоліки апеляційної скарги було усунуто / а.с. 54-56,62-66/ та ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 02.08.2021р.  у справі №310/1923/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Запорізькій області   на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.05.2021р. у справі №310/1923/21 / а.с. 57/ і апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження призначено на 31.08.2021р.  /а.с. 58/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством строк та спосіб було повідомлено учасників справи /а.с. 59-61/.
Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі / а.с. 43-45/ на те, що він не погоджується з рішенням суду першої інстанції від 11.05.2021р., оскільки судом під час розгляду справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, тому вважає  що судом першої інстанції прийнято рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив суд рішення суду від 11.05.2021р.  скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі. 
Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 68-70/ , заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було об`єктивно та повно з`ясовано усі обставини справи які мали значення для її вирішення та надано оцінку усім доказам, що були надані учасниками справи під час її розгляду суду та постановлено у справі обґрунтоване рішення без порушень норм чиновного законодавства, тому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 11.05.2021р. у цій справі залишити без змін.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач у справі, 29.12.2020р. у встановленому порядку звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але відповідач листом вих. №0800-0211-8/1827 від 13.01.2021р. відмовив позивачу  у призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на те, що вона не має достатньої кількості спеціального стажу, оскільки право на пенсію за вислугу років мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно від віку, за наявності вислуги років  до 11.10.2017р. не менше 26 років 6 місяців, тоді як спеціальний стаж роботи заявника, як працівника охорони здоров`я, станом на 11.10.2017р. складає 25 років 7 місяців 8 днів / а.с 11/. 
І саме ця відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком за наявності спеціального стажу обумовила звернення позивача до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права. 
Спірні відносини, що виникли між сторонами у справі врегульовано положеннями Конституції України та нормами Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням вимог щодо дії законів в часі. 
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015р. - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015р. по 31.03.2016р. - не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016р. по 31.03.2017р. - не менше 26 років; з 01.04.2017р. по 31.03.2018р. - не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018р. по 31.03.2019р. - не менше 27 років; з 01.04.2019р. по 31.03.2020р. - не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020р. по 31.03.2021р. - не менше 28 років; з 01.04.2021р. по 31.03.2022р. - не менше 28 років 6 місяців; з 01.04.2022р. по 31.03.2023р. - не менше 29 років; з 01.04.2023р. по 31.03.2024р. - не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024р. або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абз. 1 п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 01.01.2016р. мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 01.01.1966р. по 30.06.1966р.; 50 років 6 місяців - які народилися з 01.07.1966 р. по 31.12.1966р.; 51 рік - які народилися з 01.01.1967р. по 30.06.1967р.; 51 рік 6 місяців - які народилися з 01.07.1967р. по 31.12.1967р.; 52 роки - які народилися з 01.01.1968р. по 30.06.1968р.; 52 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1968р. по 31.12.1968р.; 53 роки - які народилися з 01.01.1969р. по 30.06.1969р.; 53 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1969р. по 31.12.1969р.; 54 роки - які народилися з 01.01.1970р. по 30.06.1970р.; 54 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1969р. по 31.12.1970р.; 55 років - які народилися з 01.01.1971р..
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019р. № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ст. 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII; положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р.  № 1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII, і ці положення втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
За змістом вищезазначеного рішення Конституційного суду України:
- положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е, ж» статті 55 Закону №1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України;
- положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.
Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни внесені до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII, та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р.  – неконституційними. При цьому на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до оспорюваних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, і дія ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст. 54, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п. “а” ст. 54, пунктами “а”, “б”, в”, “г”, “д”, “е”, “є”, “ж” ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Вказані норми пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019р..
Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.
Згідно п. «е`ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213 та від 24.12.2015р. № 911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Особа, яка станом на момент звернення до Пенсійного органу має від 25 до 30 років спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років, незалежно від її віку.
При цьому необхідно враховувати, що відповідач у листі вих. №0800-0211-8/1827 від 13.01.2021р. відмовив позивачу  у призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на те, що вона не має достатньої кількості спеціального стажу, оскільки право на пенсію за вислугу років мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно від віку, за наявності вислуги років  до 11.10.2017р. не менше 26 років 6 місяців, тоді як спеціальний стаж роботи заявника, як працівника охорони здоров`я, станом на 11.10.2017р. складає 25 років 7 місяців 8 днів / а.с 11/. Проте, обчислення спеціального стажу позивача було у даному випадку  здійснено відповідачем станом на 11.10.2017 р. без врахування рішення Конституційного суду України від 04.06.2019р. №2-р/2019.
Однак, колегія суддів вважає такі висновки відповідача безпідставними, оскільки позивач звернувся до ГУ ПФУ у Запорізькій області  із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 29.12.2020р.,  тобто після прийняття рішення Конституційного суду України від 04.06.2019р.  №2-р/2019, а відтак відповідач повинен застосовувати положення п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, і у позивача такий стаж становить 25 років 7 місяців 8 днів, що не заперечувалось відповідачем, що у свою чергу свідчить про безпідставність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи, та приймаючи до уваги наведені норми чинного законодавства, яке регулює відносини, що виникли між сторонами у цій справі, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд першої інстанції постановив у справі правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог, яким визнав протиправними дії ГУ ПФУ  в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, та з метою відновлення порушених прав позивача  зобов`язав ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, з 29.12.2020р., та відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог через їх необґрунтованість та безпідставність. 
Щодо доводів  апеляційної скарги відповідача стосовно втручання суду першої інстанції під час розгляду цієї справи в дискреційні повноваження відповідача в частині здійснення судом першої інстанції підрахунку спеціального стажу позивача, як працівника охорони здоров`я, то колегія суддів не може прийняти до уваги ці доводи з огляду на те, що визначення спеціального стажу позивача, як працівника охорони здоров`я, не було предметом спору у цій справі та позивачем не було заявлено таких позовних вимог, у адміністративному позові позивач зазначала, що має достатній спеціальний стаж, як працівник охорони здоров`я, який надає їй право на призначення пенсії за віком відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відповідач не заперечував наявність у позивача спеціального стажу, як працівника охорони здоров`я, - 25 років 7 місяців 8 днів, який надає позивачу право на отримання пенсії за віком за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного суду України №2-р/2019 від 04.06.2019р. 
Приймаючи до уваги вищевикладене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи об`єктивно, повно та всебічно з`ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, та ухвалено законне рішення і оскільки апеляційним судом під час розгляду даної справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судового рішення , тому колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 11.05.2021р..  у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника апеляційної скарги  з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального  права, і не можуть бути підставою для скасування рішення  суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:
          
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області -  залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.05.2021р. у справі №310/1923/21 – залишити без змін. 
Постанова  суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.
                    Постанову  виготовлено на підписано 31.08.2021р. . 
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк