ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" липня 2021 р.           Справа№ 910/14176/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Білоус О.О.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 20.07.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ»
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 (повний текст складено 12.03.2021)
у справі №910/14176/20 (суддя Маринченко Я.В.)
за позовом Дніпровської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ»
про стягнення 54  970  759,05 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Дніпровська міська рада (далі, позивач або Рада) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Караван-Дніпропетровськ» (далі, відповідач або Товариство) про стягнення заборгованості з орендної плати за землю у розмірі 54  970 759,05 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, 04.03.2005 між Дніпровською (назва до перейменування - Дніпропетровська) міською радою та ТОВ «Караван-Дніпропетровськ» було укладено договір оренди земельної ділянки  площею 20,4710 га, кадастровий номер 1210100000:03:054:0020, яка розташована за адресою: м. Дніпро, ж/м «Сокіл» у районі вул. Космічної, строком на 25 років, з яких на 5 років для проектування та будівництва, 20 років для експлуатації багатофункціонального торговельно-розважального комплексу з паркінгом. Після прийняття Дніпропетровською міською радою рішення про затвердження нормативної грошової оцінки та проведення її щорічної індексації, змінилася в бік збільшення нормативна грошова оцінка земельної ділянки та, як наслідок, і орендна плата за період з 2017 року по травень 2020 року. Проте, відповідачем, за вказаний період сплачено орендну плату у розмірі меншому, ніж передбачено умовами договору оренди, у зв`язку з чим виникла заборгованість по орендній платі у розмірі 54  970 759,05 грн, яку позивач і просить стягнути з відповідача.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/14176/20 позов задоволено.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» на користь Дніпровської міської ради 54  970 759 (п`ятдесят чотири мільйони дев`ятсот сімдесят тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн 05 коп. заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 735 700 (сімсот тридцять п`ять тисяч сімсот) грн.
Приймаючи вказане судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт наявності у Товариства заборгованості з орендної плати за період з січня 2017 року по травень 2020 року у розмірі 54  970  759,05 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 29.04.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/14176/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки, викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, не відповідають дійсним обставинами справи та імперативним нормам чинного законодавства.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:
- судом першої інстанції проігноровано та не надано жодної оцінки доводам апелянта стосовно безпідставної зміни позивачем цільового (функціонального) використання орендованої відповідачем земельної ділянки без внесення змін до Договору оренди землі та без розроблення при цьому технічної документації з землеустрою для внесення таких змін до офіційних даних Державного земельного кадастру. Скаржник зазначає, що будівництво на земельній ділянці триває, отже має застосовуватися при розрахунку орендної плати Кф 0,5, а не 2,5, як помилково зазначає позивач. Таким чином, з огляду на невнесення сторонами до Договору оренди землі змін в частині зміни функціонального використання орендованої земельної ділянки (і, як наслідок - зміни її нормативної грошової оцінки та збільшення розміру орендної плати за вказаним Договором оренди землі) у відповідача не було жодних правових підстав для декларування та сплати за вказаний позивачем у позові період (з 2017 року по 2020 рік) збільшеного у понад ніж 5 разів податкового зобов`язання з орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою;
- повністю не відповідають дійсності та грубо суперечать обставинам справи висновки суду першої інстанції, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення ним до суду з позовом у даній судовій справі, в свою чергу позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за землю за період січень-серпень 2017 року перебувають за межами трирічного строку позовної давності;
- імперативні положення Податкового кодексу України мають пріоритет у частині порядку та підстав визначення розміру орендної плати порівняно з аналогічними нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Висновки суду першої інстанції про нібито наявну у апелянта заборгованість спростовуються тим, що єдиним належним та допустимим доказом наявності у апелянта у даній судовій справі заборгованості - податкового боргу з орендної плати за землю, а також розміру такої заборгованості, може бути документ у формі податкового повідомлення рішення (яке стало узгодженим після завершення процедури його оскарження та, таким чином, - набрало законної сили) за результатами перевірки податковим органом, в той же час матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності у відповідача податкового боргу. Відповідач зазначає, що постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.04.2020 у справі №0440/5997/18 залишено в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2019, яким визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.03.2018 №0006861402 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, яким відповідачу донараховано податкове зобов`язання з орендної плати за землю за 2016-2017 роки, а податкове-повідомлення рішення від 14.06.2019 №0018031404 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, яким відповідачу донараховано податкове зобов`язання з орендної плати за землю за 2018 рік, оскаржується ним в судовому порядку (справа №160/12673/19), отже, не узгоджене та не має братися до уваги, оскільки не набрало законної сили. Таким чином, жодної заборгованості за договором оренди землі ТОВ «Караван-Дніпропетровськ» перед позивачем не має, отже у останнього відсутні підстави для стягнення заборгованості;
- судом першої інстанції задоволено позовну вимогу про стягнення заборгованості за договором оренди землі від 04.03.2005 за користування земельною ділянкою із кадастровим номером 1210100000:03:054:0020, в той час як розрахунок вказаної заборгованості здійснювався позивачем по двох земельних ділянках, в тому числі з кадастровим номером 1210100000:03:054:0019, на підставі зовсім іншого договору оренди землі від 01.06.2006. Однак, дані обставини були протиправно проігноровано судом першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення позивача проти апеляційної скарги

19.07.2021 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому просив суд залишити її без задоволення. 
У відзиві позивач наголосив на наступному:
- у Договорі оренди землі апелянт та Дніпровська міська рада погодили умову, що протягом п`яти років з дня укладення даного договору орендар використовує земельну ділянку для проектування та будівництва (під забудову). Після спливу п`яти років (з 04.03.2010) земельна ділянка використовується для експлуатації багатофункціонального торговельно-розважального комплексу (тобто з метою отримання прибутку від здійснення роздрібної торгівлі та надання комерційних послуг). Відтак, лише на час будівництва застосуванню підлягав коефіцієнт 0,5, проте з 04.03.2010 застосовувався коефіцієнт 2,5. Тобто показник Кф зі значенням 0,5 міг застосовуватися лише в період будівництва з 2005 по 2010 роки включно;
- усі витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:03:054:0020, що містяться в матеріалах справи №910/14176/20, є чинними, що додатково підтверджує правильність обрахунку нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки та розрахунку суми заборгованості з орендної плати за договором оренди землі від 04.03.2005, заявленої до стягнення у цій справі;
- строк позовної давності по вимогам щодо стягнення заборгованості з орендної плати за січень та лютий 2017 року мав закінчитись 31.03.2020, проте до його спливу був продовжений на період карантину і не сплив на час розгляду справи. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач звернувся з вказаним позовом до суду 18.09.2020, Господарський суд міста Києва дійшов правомірного висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності у даній справі;
- судом першої інстанції законно та обґрунтовано відхилено заперечення відповідача щодо перевищення повноважень шляхом нарахування спірної заборгованості та підміну функцій органів Державної податкової служби, оскільки предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою у зв`язку з неналежним виконанням орендарем земельної ділянки зобов`язань за договором оренди землі, а не виконання органами ДПС України власних повноважень щодо донарахування і стягнення податкових зобов`язань і саме Дніпровська міська рада є належним позивачем у цій справі. У даному контексті позивач звертає увагу на висновки, зроблені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у складі колегії від 29.06.2021 у справі №922/2434/20;
- розрахунок орендної плати, що підлягає сплаті, та розрахунок заборгованості у справі №910/14176/20 проведено вірно - за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:03:054:0020, за вирахуванням тих сум, що задекларовані ТОВ «Караван-Дніпропетровськ» по земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:03:054:0019.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» у справі №910/14176/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/14176/20 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1  103  550,00 грн та клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/14176/20.
14.06.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду представник апелянта подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано квитанцію №56452725 від 14.06.2021 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1  103  550,00 грн та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого апелянт зазначає, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано скаржником 09.04.2021 (що підтверджується копією конверту та витягом із сайту Укрпошти, які додані до апеляційної скарги).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/14176/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/14176/20, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/14176/20 на час апеляційного оскарження, встановлено учасника справи строк для подання відзиву, заяв, клопотань, призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/14176/20 на 20.07.2021.
У судовому засіданні 20.07.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 20.07.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. 
Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

04.03.2005 між Дніпропетровською (після перейменування - Дніпровською) міською радою (далі, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Караван - Дніпропетровськ» (далі, орендар) укладено Договір оренди землі, зареєстрований в реєстрі за №1839 (далі, Договір), відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: ж/м Сокіл в районі вул. Космічної (Жовтневий район), і зареєстрована за кадастровим номером 1210100000:03:054:0020.
Згідно з пунктом 1.2. Договору цільове використання земельної ділянки за цим договором (УКЦВЗ) 1.11.3 (роздрібна торгівля та комерційні послуги).
Відповідно до пункту 3.1. Договору його укладено на двадцять п`ять років, в тому числі - п`ять років для проектування та будівництва, двадцять років для експлуатації багатофункціонального торговельно-розважального комплексу з паркінгом (з можливим подальшим викупом земельної ділянки).
За умовами пунктів 5.1., 5.2. Договору земельна ділянка передана в оренду для проектування, будівництва та експлуатації багатофункціонального торговельно-розважального комплексу з паркінгом. Цільове призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови.
Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-ти денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (пункт 6.11. Договору).
Згідно з пунктом 14.1. Договору вказаний договір набирає чинності після підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації.
Як вбачається з матеріалів справи, Договір зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що вчинено відповідний запис від 09.03.2005 за №040510400213.
На виконання пункту 6.11. Договору за актом приймання-передачі від 04.03.2005 вказана земельна ділянка була передана орендарю. Акт підписаний сторонами та скріплений печатками.
Згідно з пунктом 4.1. Договору, з урахуванням змін, внесених рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2013 у справі №43/5005/9120/2012, річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі та обчислюється відповідно до Податкового кодексу України у мінімальному розмірі, що встановлюється цим кодексом, тобто становить 3 відсотки від нормативної грошової оцінки.
Згідно з пунктом 4.2. Договору зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексації проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору, та у випадках, передбачених законодавством України.
Відповідно до пункту 4.3. Договору орендар повинен щорічно, протягом першого кварталу, надавати до комітету земельних відносин Дніпропетровської міської ради копію довідки про нормативно грошову оцінку земельної ділянки.
Тобто, умовами договору передбачено, що орендна плата щорічно змінюється з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки за відповідний рік та індексації без внесення відповідних змін до договору, а обов`язок отримання довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та відповідного перерахунку розміру орендної плати покладено на орендаря.
Згідно з пунктом 4.4. Договору орендна плата вноситься орендарем у безготівковій формі, незалежно від результатів діяльності орендаря у розмірі 1/12 річної суми за базовий податковий (звітній) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок орендодавця, і на майбутній період вноситься на термін не більше одного календарного року. За неповний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою із розрахунку тривалості місяця у 30 днів.
Згідно з пунктом 2.3. Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час укладення договору оренди землі згідно довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №517 від 22.02.2005 становила 26 756 799, 06 грн. Зазначена довідка є невід`ємною частиною договору оренди землі (пункт 14.3. Договору). В довідці зазначено, що у разі змін в діючому законодавстві, прийнятті міською радою рішень щодо змін в грошовій оцінці земель міста дійсна довідка втрачає чинність.
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпропетровська» затверджено нормативно-грошову оцінку земель базовою вартістю 1 кв.м на рівні 306,35 грн та визначено, що вказана оцінка підлягає щорічній індексації відповідно до вимог чинного законодавства.
Згідно Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України  №489 від 25.11.2016, який набрав чинності 26.12.2016, для земельних ділянок будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури встановлено коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки в розмірі 2,5.
На підставі вказаних нормативних актів також змінилась нормативно-грошова оцінка спірної земельної ділянки. Так, відповідно до інформації, що міститься у Витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:03:524:0020, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:03:054:0020 станом на 2017 рік  становить 641  774 384,86 грн, станом на 2018 рік становить 641  774 384,86 грн, станом на 2019 рік становить 641  774 384,86 грн., станом на 2020 рік - 641  774 384,86 грн.
          З огляду на зазначене, позивач у позові вказує, що розмір орендної плати, який підлягав сплаті Товариством за Договором у 2017 році становив: 641  774 384,86 грн х 3% = 19  253  231,55 грн; у 2018 році становив: 641  774 384,86 грн х 3% = 19  253  231,55 грн; у 2019 році становив: 641  774 384,86 грн х 3% = 19  253  231,55 грн; у 2020 році (по травень місяць 2020 року включно) становив - 8  022  179,80 грн. Всього за період з 2017 року по травень 2020 року - 65  781  874,45 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком.
           У свою чергу, як наголошує позивач, на підставі даних Соборного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (лист вих.№81081/10/04-36-51-50 від 18.08.2020) ТОВ «Караван-Дніпропетровськ» фактично сплачено орендну плату за період 2017-2020 роки у значно меншому розмірі  ніж той, що має бути сплачено ним відповідно до умов договору оренди землі від 04.03.2005.
Враховуючи те, що Товариство неналежним чином виконує свої зобов`язання за Договором, систематично не сплачуючи оренду плату за землю в обсязі та строки, передбачені Договором, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 54  970  759,05 грн, що, як наголошував позивач, підтверджується висновком економічного дослідження №3070/2071-20 від 03.09.2020, де детально наведені всі розрахунки.
Стягнення заборгованості з орендної плати за Договором у розмірі 54  970  759,05 грн є предметом спору в даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про оренду землі»   відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються  Земельним кодексом України,  Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За приписами статті 1 Закону  України «Про оренду землі»  оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Укладений між сторонами даної справи Договір за своєю правовою природою є договором оренди землі.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).
Статтею 21 Закону  України «Про оренду землі»  встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до  Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Відповідно до п.п. 14.1.147. п. 14.1. статті 4 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно п.п. 14.1.72. п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Положеннями п. 287.1. статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Таким чином, плата за землю здійснюється в залежності від суб`єкта належності земельної ділянки: власником землі сплачується земельний податок, а орендарем за договором оренди землі - орендна плата.
Згідно п.п. 288.1. - 288.4. статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 статті 288 Податкового Кодексу України.
Пунктом 288.5.1. статті 288 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на 01.01.2017) було встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
Пунктом 288.5.1. статті 288 Податкового кодексу України (в редакції, яка була чинною у період 2018 - 2019 роки) було встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території.
Рішенням Дніпровської міської ради №13/27 від 06.12.2017 було встановлено річну ставку податку за користування юридичними особами земельними ділянками з цільовим призначенням «Для будівництва будівель торгівлі» 0,750 % від нормативної грошової оцінки. Річну ставку орендної плати за користування юридичними особами вказаними земельними ділянками - 3% від нормативної грошової оцінки.
  Згідно з пунктом 2.3. Договору нормативно грошова оцінка земельної ділянки на час укладення договору оренди землі згідно довідки про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №517 від 22.02.2005 становила 26 756 799, 06 грн. Зазначена довідка є невід`ємною частиною договору оренди землі (пункт 14.3. Договору). В довідці зазначено, що у разі змін в діючому законодавстві, прийнятті міською радою рішень щодо змін в грошовій оцінці земель міста дійсна довідка втрачає чинність.
Як зазначено вище, за умовами Договору оренди (пункт 4.2.) сторони погодили, що розмір орендної плати щорічно змінюється з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки за відповідний рік та індексації без внесення відповідних змін до договору.
Отже, відповідач був обізнаним про те, що розмір грошової оцінки та орендної плати за користування орендованою ним земельною ділянкою за вищезгаданим договором не є сталим показником і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації, зміною нормативної грошової оцінки земель міста та внаслідок внесення змін на підставі вимог діючого законодавства, і згідно з пунктом 9.4. цього договору оренди землі Товариство зобов`язалося своєчасно та у повному обсязі вносити орендну плату за земельну ділянку.
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпропетровська» затверджено нормативно-грошову оцінку  земель базовою вартістю 1 кв.м на рівні 306,35 грн та визначено, що вказана оцінка підлягає щорічній індексації відповідно до вимог чинного законодавства.
Згідно Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України  №489 від 25.11.2016, який набрав чинності 26.12.2016, для земельних ділянок будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури встановлено коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки в розмірі 2,5.
На підставі вказаних нормативних актів змінилась нормативно-грошова оцінка спірної земельної ділянки. 
Так, відповідно до інформації, що міститься у Витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:03:524:0020, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:03:054:0020 станом на 2017 рік становить 641  774 384,86 грн (витяг №1305-3153; том 1, а.с. 32), станом на 2018 рік становить 641  774 384,86 грн (витяг №1305-3152; том 1, а.с. 33), станом на 2019 рік становить 641  774 384,86 грн (№1305-3151; том 1, а.с. 34), станом на 2020 рік (№1909/0/197-20 від 23.06.2020; том 1, а.с. 35) - 641  774 384,86 грн.
Отже, враховуючи викладене та умови Договору, розмір орендної плати відповідача за користування земельною ділянкою становить (3% від нормативної оцінки): за 2017, 2018, 2019 роки - по 19  253 231,55 грн за кожен рік, за січень - травень 2020 року - 8  022 179,80 грн, а всього за зазначений період 65  781 874,45 грн.
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно пункту 9.4. Договору орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема, своєчасно вносити орендну плату.
Колегією суддів встановлено, що відповідачем, всупереч умовам Договору оренди, частково сплачувалась орендна плата за Договором.
Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2020 у справі №904/5955/19 за позовом Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» про розірвання договору оренди землі від 04.03.2005 та зобов`язання відповідача повернути орендовану земельну ділянку, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2020, встановлена наявність заборгованості відповідача по орендній платі за вказаним Договором за період з січня 2017 року по грудень 2019 року в розмірі 54  550 822,70 грн. Вказані обставини є у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України преюдиційними та не підлягають повторному доведенню під час розгляду даної справи.
Водночас, як вбачається із матеріалів справи №910/14176/20 (розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває в оренді ТОВ «Караван-Дніпропетровськ», листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області вих. №81081/10/04-36-51-50 від 18.08.2020, висновку від 03.09.2020 №3070 експертного економічного дослідження по заяві адвоката АО «Офіс персонального обслуговування АФ «Династія» від 20.07.2020), розмір заборгованості з орендної плати за Договором за період з січня 2017 року по травень 2020 року становить 54  970 759,05 грн, висновки суду першої інстанції із приводу чого є обґрунтованими.
Враховуючи викладене, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем з орендної плати за Договором у розмірі 54  970 759,05 грн, позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності (викладена у відзиві на позовну заяву) суд зазначає наступне.
Згідно статті 256, частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. 
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.
Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Положеннями пунктів 4.3., 4.4. Договору на орендаря покладено обов`язок щорічно, протягом першого кварталу, надавати до комітету земельних відносин Дніпропетровської міської ради копію довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а внесення орендної плати відбувається у безготівковій формі, незалежно від результатів діяльності орендаря у розмірі 1/12 річної суми за базовий податковий (звітній) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок орендодавця.
Тобто, відповідач зобов`язаний не пізніше 31.03. подавати до комітету земельних відносин Дніпропетровської міської ради копію довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на підставі якої розраховується розмір орендної плати, в тому числі і за період до подання вказаної довідки, а отже  про порушення своїх прав в частині неповної сплати відповідачем орендної плати у січні 2017 позивач мав дізнатись не пізніше 31.03.2017, відповідно з вказаної дати розпочинає перебіг позовної давності щодо стягнення заборгованості з орендної плати за січень 2017 року. Строк сплати орендної плати за лютий 2017 року умовами договору визначено протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем звітного місяця - тобто до 31.03.2017.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на усій території України з 12.03.2020 встановлено карантин, дія якого не скасована і на час розгляду справи.
Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції в судовому рішенні (із урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 про виправлення описки), строк позовної давності по вимогам щодо стягнення заборгованості з орендної плати за січень та лютий 2017 року мав закінчитись 31.03.2020, проте до його спливу був продовжений на період карантину і не сплив на час розгляду справи.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач звернувся із позовом у даній справі до суду 18.09.2020, позивачем не пропущено строк позовної давності щодо заявлених ним вимог.

Мотиви відхилення доводів апеляційної скарги відповідача

Відповідач, заперечуючи в апеляційній скарзі проти задоволення позову, зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано та не надано оцінки його доводам стосовно безпідставної зміни позивачем цільового (функціонального) використання орендованої відповідачем земельної ділянки без внесення у відповідності до пунктів 1.2., 3.1. та 4.7. змін до Договору оренди землі та без розроблення при цьому технічної документації з землеустрою для внесення таких змін до офіційних даних Державного земельного кадастру, що призвело до збільшення у більш ніж 5 разів податкового зобов`язання з орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою.
Скаржник стверджує, що оскільки будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:03:524:0020 триває, то при розрахунку розміру орендної плати мав застосовуватись коефіцієнт 0,5, а не 2,5, як помилково зазначає позивач.
Із приводу вказаних доводів скаржника колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. 
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як вбачається зі змісту Договору оренди землі від 04.03.2005, цільове використання земельної ділянки за цим договором (УКЦВЗ) 1.11.3 (роздрібна торгівля та комерційні послуги) (пункту 1.2.). Договір укладено на двадцять п`ять років, в тому числі п`ять років для проектування та будівництва, двадцять років для експлуатації багатофункціонального торговельно-розважального комплексу з паркінгом (з можливим викупом земельної ділянки) (пункт 3.1.). Цільове призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови (пункт 5.2.).
Отже, договірними відносинами сторони передбачали, що лише протягом п`яти років з дня укладення зазначеного вище Договору орендар використовує земельну ділянку для проектування та будівництва (під забудову). Після спливу п`яти років, тобто з 04.03.2010, земельна ділянка використовується для експлуатації багатофункціонального торговельно-розважального комплексу з паркінгом (тобто з метою отримання прибутку від здійснення роздрібної торгівлі та надання комерційних послуг).
Умови пункту 3.1. Договору не закріплюють, що сплата орендної плати після спливу п`яти років здійснюється як за земельну ділянку для експлуатації багатофункціонального торговельно-розважального комплексу з паркінгом лише за умови завершення будівництва, як помилково зазначає відповідач в апеляційній скарзі.
Відтак, лише на час будівництва (з 2005 по 2010 роки) до застосування підлягав коефіцієнт функціонального використання земельної ділянки 0,5, проте з 04.03.2010 такий коефіцієнт змінився та у спірному періоді (з 01.01.2017) згідно Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016, мав застосовуватись в розмірі 2,5 як для «земель для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку)», враховуючи, що комерційне використання землі погоджено сторонами в Договорі.
Довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №517 від 22.02.2005 (том 1, а.с. 25), у якій зазначено, що коефіцієнт функціонального використання спірної земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:03:054:0020 становить 0,50, колегією суддів не приймається до уваги як доказ на підтвердження того, що коефіцієнт функціонального використання спірної земельної ділянки у спірному періоді також становив 0,50, оскільки відповідно до примітки у вказаній довідці у разі змін в діючому законодавстві, прийняття міською радою рішень щодо змін в грошовій оцінці земель міста, дійсна довідка втрачає чинність.
Так, рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Дніпропетровська» затверджено з 01.01.2016 нормативно-грошову оцінку  земель базовою вартістю 1 кв.м на рівні 306,35 грн та визначено, що вказана оцінка підлягає щорічній індексації відповідно до вимог чинного законодавства.
27.04.2016 Дніпропетровською міською радою прийнято рішення «Про внесення змін до рішення міської ради від 15.07.2015 №4/65 «Про затвердження нормативно грошової оцінки земель м. Дніпропетровська», яким пункт 1.2. рішення від 15.07.2015 №4/65  викладено у такій редакції: « 1.2. Нормативну грошову оцінку земель м. Дніпропетровська базовою вартістю 1 кв. м землі - 306,35 грн., визначену станом на 01.01.2013».
Рішення позивача від 15.07.2015 та від 27.04.2016 є чинними, їх законність оскаржувалась в судовому порядку, проте судами встановлено дотримання норм чинного законодавства Дніпровською міською радою при їх прийнятті, а отже вони є такими, що підлягають виконанню (постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 у справі №202/4257/16-а (2-а/202/139/2016).
Крім того, як уже зазначалося вище, з 01.01.2017 вступив в дію наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», відповідно до якого до земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької діяльності та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) при розрахунку її нормативної грошової оцінки застосовується коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) - 2,5.
Отже, враховуючи затвердження нової нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровськ (Дніпра), введення в дію наказу Міністерства Аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» та у відповідності до умов, зазначених у самій довідці, довідка про нормативну грошову оцінку землі кадастровий номер 1210100000:03:054:0020 від 22.02.2005 втратила чинність, а посилання на неї під час вирішення даного спору у контексті визначення коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки у період з 2017 по 2020 роки є безпідставними.
Таким чином, при здійсненні розрахунку нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки було правомірно застосовано значення коефіцієнта функціонального використання земельної ділянки у розмірі 2,5 як для «земель для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) (код КВЦПЗ 03.10.)».
Згідно умов пункту 5.2. Договору цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:03:054:0020: землі житлової та громадської забудови, аналогічне цільове призначення (землі житлової та громадської забудови) із кодом КВЦПЗ 03.10. вказане Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки із кадастровим номером 1210100000:03:054:0020.
Отже, цільове призначення земельної ділянки під час дії Договору не змінювалось. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Відтак, посилання скаржника на те, що Головним управлінням у Дніпропетровській області при формування витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки із кадастровим номером 1210100000:03:054:0020 було неправомірно змінено цільове призначення земельної ділянки оцінюються судом критично.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що адміністративними судами розглядалась справа №160/12013/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дніпровська міська рада, про, зокрема, визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із застосування під час формування Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:03:054:0020 від 13.05.2019 №1305-3152 коефіцієнту, що характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф) зі значенням 2,5; визнання незаконним та скасування Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:03:054:0020 від 13.05.2019 року №1305-3152, сформованого Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №160/12013/19 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування витягів відмовлено.
Таким чином, дії Держгеокадастру (про незаконність яких стверджує наразі апелянт) були правомірними, що встановлено у відповідному рішенні суду, що набрало законної сили, а всі витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:03:054:0020, що містяться в матеріалах справи №910/14176/20, є чинними, що додатково підтверджує правильність обрахунку нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки та розрахунку суми заборгованості з орендної плати за Договором оренди землі від 04.03.2005, заявленої до стягнення у цій справі
В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що висновки суду першої інстанції про нібито наявну у апелянта заборгованість спростовуються тим, що єдиним належним та допустимим доказом наявності у апелянта у даній судовій справі заборгованості - податкового боргу з орендної плати за землю, а також розміру такої заборгованості, може бути документ у формі податкового повідомлення рішення (яке стало узгодженим після завершення процедури його оскарження та, таким чином, - набрало законної сили) за результатами перевірки податковим органом, в той же час матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності у відповідача податкового боргу. 
При цьому відповідач посилається на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.04.2020 у справі №0440/5997/18, яким визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 20.03.2018 №0006861402 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, яким відповідачу донараховано податкове зобов`язання з орендної плати за землю за 2016-2017 роки, а також на існування судової справи №160/12673/19, в якій оскаржується податкове повідомлення-рішення від 14.06.2019 №0018031404 (наразі провадження у справі №160/12673/19 зупинене до набрання чинності рішенням Дніпропетровського  окружного адміністративного суду у справі №160/12013/19).
Із приводу зазначених посилань скаржника колегія суддів зазначає наступне.
Предметом розгляду у даній справі є стягнення заборгованості за Договором оренди землі від 04.03.2005 за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:03:054:0020, а предметом розгляду в адміністративних справах №0440/5997/18 та №160/12673/19 - визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Зі змісту рішень судів у вищеназваних адміністративних справах вбачається, що підставою для скасування вказаних податкових повідомлень-рішень позивачем було визначено порушення вимог законодавства щодо проведення органами податкової служби документальної позапланової невиїзної перевірки відповідача, а не правильність чи неправильність нарахування розміру орендної плати.
Колегія суддів наголошує, що справи у спорах, що виникають із земельних відносин, про невиконання або неналежне виконання зобов`язань, що виникають з договорів оренди землі, в тому числі де предметом дослідження є наявність заборгованості з орендної плати або предметом є стягнення заборгованості з орендної плати, розглядаються саме господарськими судами в рамках договірних відносин, а не адміністративними судами в рамках контролюючих відносин, з урахуванням положень земельного законодавства, Цивільного кодексу України, Податкового кодексу України.
Суди вправі самостійно, за наданими сторонами доказами, досліджуючи умови договору оренди землі у сукупності з наданими доказами, встановлювати наявність або відсутність заборгованості з орендної плати за договором оренди землі та розмір такої заборгованості. Це жодним чином не є підміною функцій податкового органу, адже предметом розгляду у даних справах є стягнення заборгованості саме з орендної плати за договором оренди землі, тобто у зв`язку з неналежним виконання договірних зобов`язань орендарем земельної ділянки перед орендодавцем.
Таким чином, судом першої інстанції законно та обґрунтовано відхилено заперечення відповідача щодо перевищення позивачем повноважень шляхом нарахування спірної заборгованості та підміну функцій органів Державної податкової служби, оскільки предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором оренди, а не виконання органами ДПС України власних повноважень щодо донарахування і стягнення обов`язкових платежів.
Посилання скаржника на пріоритетне застосування норм податкового законодавства у порівнянні з положеннями земельного законодавства та Закону України «Про оренду землі», якими дійсно регулюються спірні орендні правовідносини між сторонами у даній справі, є безпідставними.
Аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 09.06.2020 у справі №911/2685/18.
Також Верховний Суд, закриваючи касаційне провадження у справі №904/5955/19, в ухвалі від 18.03.2021 вказав, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 27.11.2018 у справі №912/1385/17, до правовідносин, які склалися саме між орендодавцем та орендарем у межах виконання договору оренди земельної ділянки підлягають застосуванню норми статті 2 Закону України «Про оренду землі», відповідно до частини першої якої відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Стосовно доводів скаржника про те, що розрахунок заборгованості у цій справі здійснювався по двох земельних ділянках, в тому числі з кадастровим номером 1210100000:03:054:0019, на підставі зовсім іншого договору оренди землі від 01.06.2006 року, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріали справи №910/14176/20 містять належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, яким чином та на підставі яких документів, вихідних даних, показників розраховувалася спірна сума заборгованості.
Так, для розрахунку та встановлення суми заборгованості ТОВ «Караван- Дніпропетровськ» по орендній платі за земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:03:054:0020 на підставі договору оренди землі від 04.03.2005 використовувалися та досліджувалися, в тому числі, інформація, надана податковою службою щодо сплати ТОВ «Караван-Дніпропетровськ» орендної плати (лист ТУ ДПС у Дніпропетровській області від 18.08.2020 за вих. №81081/10/04-36-51-50; том 1, а.с. 37) та податкові декларації з плати за землю ТОВ «Караван-Дніпропетровськ» за 2017, 2018, 2019 роки.
Розгорнутий список документів, що використовувався для експертного економічного дослідження, зазначений у Висновку експертного економічного дослідження №3070/3071-20 від 03.09.2020, який хоч і не є основним доказом у справі, однак додатково підтверджує наявну суму заборгованості, яка є предметом даного судового спору.
Згідно листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за вих. №81081/10/04-36-51-50 від 18.08.2020 про надання інформації щодо сплати орендної плати за використання земельної ділянки кадастровим номером 1210100000:03:054:0020 ТОВ «Караван-Дніпропетровськ» було надано відповідь наступного змісту:
TOB «Караван-Дніпропетровськ» (код за ЄДРПОУ 33159964) є орендарем земельних ділянок за наступними адресами:
- м. Дніпро, на ж/м Сокіл у районі вул. Космічної, площею 20,4710 та (кадастровий номер 1210100000:03:054:0020) на підставі договору оренди земельної ділянки від 04.03.2005;
- м. Дніпро, бульвар Слави, 56-Б, площею 0,2055 та (кадастровий номер 1210100000:03:054:0019) на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.06.2006.
Відповідно до Розділу 2 наказу Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 «Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зареєстрованого Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за №751/28881 (чинний станом на дату виникнення спірних правовідносин), з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платника за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.
Інтегрована картка платника містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Таким чином, облік нарахованих та сплачених сум в органах ДПС здійснюється за кожним платником та кожним видом платежу, а не за окремою земельною ділянкою.
У зв`язку з вищевикладеним, ДПС згідно даних АІС «Податковий блок» було надано інформацію щодо сплати ТОВ «Караван-Дніпропетровськ» орендної плати з юридичних осіб (код бюджетної класифікації 18010600) за використання двох земельних ділянок з 01.01.2017 по 31.07.2020 (включно), а не окремо по запитуваній земельній ділянці.
Отже, у зв`язку із тим, що податковою було надано інформацію щодо сплати ТОВ «Караван-Дніпропетровськ» орендної плати з юридичних осіб (код бюджетної класифікації 18010600) за використання двох земельних ділянок з 01.01.2017 по 31.07.2020 (включно), а не окремо по запитуваній земельній ділянці, для того, щоб вирахувати суму заборгованості у цій справі саме за використання земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:03:054:0020 у Додатку №2 до Висновку №3070/3071-20 вказується в окремій колонці й орендна плата за використання земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:03:054:0019, ця плата була вирахувана і не увійшла в суму заборгованості, заявлену у цьому позові. Дані по задекларованим ТОВ «Караван-Дніпропетровськ» сумам орендної плати по кожній земельній ділянці, як зазначає позивач, були взяті з Податкових декларацій з плати за землю. Відтак, договір оренди землі від 01.06.2006 жодним чином не відноситься до розрахунку заборгованості, заявленої у цій справі.
Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем до позову розрахунок, встановила, що останній стосується саме розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:03:054:0020, яка перебуває в оренді ТОВ «Караван-Дніпропетровськ» за період 2017, 2018, 2019, 2020 років, при проведенні вказаного розрахунку використано дані нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:03:054:0020, суми, що підлягають сплаті, нараховані на підставі Витягів з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:03:054:0020 та з урахування умов Договору оренди землі від 04.03.2005.
Отже, матеріалами справи спростовуються доводи скаржника щодо неправильно здійсненого позивачем розрахунку заборгованості з орендної плати за Договором у спірному періоді.
Стосовно твердження відповідача щодо пропущеного строку позовної давності для звернення до суду з позовом у даній справі, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції надав оцінку таким доводам Товариства та дійшов правомірного висновку про те, що строк позовної давності по вимогам щодо стягнення заборгованості з орендної плати за січень та лютий 2017 року мав закінчитись 31.03.2020, проте до його спливу був продовжений на період карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, а відтак, строк позовної давності не сплив на час звернення позивача до суду із позовом у даній справі. 
Посилання скаржника в даному контексті на положення п. 286.2 статті 286 Податкового кодексу України оцінюються судом критично, оскільки у даному випадку сторони у пунктах 4.3., 4.4. Договору, керуючись свободою договору, погодили порядок внесення орендної плати
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у даній справі в повному обсязі. До стягнення із відповідача на користь позивача підлягає 54  970 759 грн 05 коп. заборгованості з орендної плати, висновки суду першої інстанції із приводу чого є обґрунтованими.
Усі інші доводи  та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, чого скаржниками зроблено не було.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість рішення місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Караван-Дніпропетровськ» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/14176/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/14176/20 залишити без змін.
Матеріали справи №910/14176/20 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 23.07.2021.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                А.І. Тищенко