ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«23» вересня 2021 року м. Херсон

Справа № 766/21700/19 
Провадження № 22-ц/819/1379/21 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя – доповідач)	Воронцової Л. П.	
суддів:	Вейтас І. В.,	
  	Ігнатенко П. Я.	
секретар	Дундич А. О.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Стельникович Олександр Ігорович на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О. В. від 26 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Корабельної районної у м. Херсоні ради орган опіки та піклування, Корабельний районний у м. Херсоні відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зміну прізвища дитини, 
В С Т А Н О В И В:
       У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 15 липня 2014 року шлюб між ними розірвано.
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 16 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 лютого 2015 року, місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 визначено разом з нею. 
Рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради «Про зміну прізвища» №127 від 14 листопада 2014 року, змінено прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » та зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні внести відповідні зміни до актового запису про народження, на підставі чого видано нове свідоцтво про народження дитини. 
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23 грудня 2015 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Херсонської області від 16 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено; визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради № 127 від 14 листопада 2014 року «Про зміну прізвища»; внесено зміни в актовий запис про народження № 352 від 02 липня 2013 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, змінивши прізвище ОСОБА_6 на ОСОБА_7 . 
На підставі вище зазначених рішень, відділом державної реєстрації актів цивільного стану видано повторне свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 від 27 липня 2016 року, у якому прізвище дитини « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_4 ».
На час звернення до суду з позовом, між нею та громадянином Латвії ОСОБА_8 укладено шлюб. 
Рішенням Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ у справі №667/2146/15-ц визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 . 
Останнім часом, призначені рішенням суду побачення доньки та батька не відбуваються, у зв`язку з бажанням батька та дитини. Так, протягом півроку мали місце неодноразові нез`явлення відповідача на побачення з донькою. З іншого боку, починаючи з серпня 2019 року донька ОСОБА_3 відмовляється від побачень з батьком, у дитини починається істерика, сльози, вона просить не відправляти її на побачення. 
Позивач зазначала, що примусові побачення доньки з батьком та зміна прізвища дитини на « ОСОБА_4 » мають негативні наслідки для ОСОБА_3 . Відносини між батьком та дитиною склалися неприязні, після спілкування з батьком дитина почала замикатися в собі, страждати перепадами настрою, в зв`язку із чим потребує психологічної допомоги.
При дослідженні психоемоційного стану малолітньої ОСОБА_9 , проведеного соціально-психологічною службою Херсонського державного університету та судово-психологічною експертизою, встановлено, що дитина вважає себе ОСОБА_10 , під час знайомства представилася як ОСОБА_5 , малюнки підписувала прізвищем ОСОБА_11 . Прізвище біологічного батька не сприймає та не ототожнює себе з ним; зміна прізвища малолітньої ОСОБА_12 негативно вплине на її психоемоційний стан і розвиток та її соціальну адаптацію до нових умов життя, може сприяти порушенню розвитку цілісного Я-образу, а також формуванню неадекватної особистої ідентичності, порушенню соціалізації, ін.
Позивач зазначає, що при зміні прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 » батько дитини переслідує лише мету задоволення власних амбіцій та не дбає про забезпечення інтересів дитини.
Позивач, враховуючи, що рішенням комісії з питань захисту прав дитини у задоволенні її заяви про зміну прізвища дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » відмовлено та рекомендовано звернутися до суду, просила суд: змінити прізвище дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на « ОСОБА_5 »; зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису №352 від 02 липня 2013 року про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області ві26 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Стельникович Олександр Ігорович, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд не врахував думку представника Органу опіки та піклування Корабельної районної у м. Херсоні ради, який у судовому засіданні 28 жовтня 2021 року підтримав позовну заяву ОСОБА_1 ; поза увагою суду залишилося те, що судом скасовано рішення виконавчого комітету Комсомольсько районної у м. Херсоні ради № 127 від 14 листопада 2014 року «Про зміну прізвища» лише на підставі порушення процедури прийняття виконавчим комітетом вказаного рішення; судом не надано оцінку відеодоказам, які підтверджують факт небажання дитини спілкуватися з батьком, її негативне ставлення до нього, відображають психологічний, емоційний стан дитини до біологічного батька; суд не звернув уваги на висновки, заключення, думки психологів, спеціалістів, якими діагностовано порушення емоційного стану ОСОБА_3 після спілкування з батьком, або напередодні настання дати такого спілкування; суд при винесенні рішення не взяв до уваги покази допитаного у якості свідка судового експерта ОСОБА_13 , який зазначив, що зустрічі з батьком для ОСОБА_3 мають негативний вплив, зміна прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_4 » має негативний вплив та буде психотравмуючим для ОСОБА_3 і є власним бажанням дитини; суд, всупереч вимог ст. 171, 148 СК України, не вислухав думку дитини, не вжив жодних заходів, аби дитина могла в повній мірі реалізувати власні права, які продиктовані, як національним, так і міжнародним законодавством; відповідач жодного разу не прибув в судове засідання та не надав особистих пояснень, а висловлював свою позицію через представника, що підтверджує факт формального ставлення до власної дитини.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що доводи скарги проте, що суд не взяв до уваги та не надав належної оцінки висновку органу опіки і піклування щодо предмету спору є безпідставними, оскільки висновок органу опіки і піклування у означеній категорії справ відповідно до положень ч. 4 ст. 19 СК не є обов`язковим, і суд першої інстанції надав даному висновку належну оцінку; посилання у скарзі на те, що суд не надав оцінки судовому рішенню, яким скасовано рішення виконкому про зміну прізвища доньки лише з формальних підстав є безпідставними, оскільки судом встановлено штучне створення позивачкою обставини, які б могли викликати незручності у повсякденному житті дитини внаслідок зміни її прізвища та дійшов висновку, що підстави для зміни прізвища дитини відсутні; донька відвідувала дитячий садок, директором якого була мати позивачки (бабуся дитини), а позивачка тривалий час працювала у ньому вихователем і його ніколи до дитини не допускали, при цьому і вдома, і в дитсадку ОСОБА_3 називали на прізвище « ОСОБА_5 »; наразі ОСОБА_3 навчається у гімназії і він, по мірі можливості, приймає участь у її житті, проте вчителі в особистій бесіді з ним повідомили, що позивачка заборонила його підпускати до доньки, окрім як у визначений судовим рішенням час побачень; визначений судом час побачень його з донькою, а це – дві години на тиждень, досить мало, щоб налагодити взаємовідносини з нею, та навіть і такі побачення були неможливими, оскільки позивачка належним чином не виконувала і продовжує не виконувати судове рішення, позивачка та її мати, яка постійно присутня була на його побаченнях з донькою, вели себе агресивно, втручалися у хід спілкування його з донькою, погрожували йому, вказані обставини підтверджуються актами державного виконавця, висновками дитячого психолога, відеозаписами зустрічей; рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бондар проти України» визнано порушення статті 8 Конвенції з прав людини –порушення його права на повагу до сімейного життя; через перешкоди, які постійно чиняться йому позивачкою і її матір`ю, налаштуванням доньки проти нього, постійним морально-психологічним впливом на дитину і тиском, сформовано в очах дитини негативний образ батька; доводи апелянта про не врахування судом висновку судово-психологічної експертизи є безпідставними, тому що суд надав оцінку причинам, які спричинили не сприйняття його як батька, вказавши, що експерту позивачем була надана неповна інформація і замовчано, що рішення виконкому про зміну прізвища доньки було скасовано у 2015 році рішенням суду та відновлено попередній запис прізвища дитини – ОСОБА_4 , відтак неправильно було сформульовано і питання перед експертом, до участі у даному дослідженні , як і у інших, наданих позивачкою суду, він не залучався і про їх проведення не повідомлявся, тому такий висновок експерта не може вважатися об`єктивним; посилання у скарзі на те, що наданими позивачем доказами підтверджено обґрунтованість позовних вимог, на думку відповідача лише підтверджують факт, що мати не вживала заходів щодо ідентифікації ОСОБА_3 як ОСОБА_4 та сприяла самоідентифікації як ОСОБА_5 ; практика ЄСПЛ, як і практика Верховного Суду відстоює принцип вжиття заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми та сприяння держави «відновлення» сім`ї, до чого він прагне як батько і прикладає зусилля; доводи скарги про безпідставну відмову суду задоволення клопотання позивача про допит доньки вважає надуманими, оскільки це може призвести до зайвого стресу, і вважає, що в такому віці дитина не здатна самостійно формувати і висловлювати свою думку, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 і представник ОСОБА_14 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, зазначених у ній.
ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_15 доводи скарги не визнали з підстав, зазначених у відзиві та поясненнях по суті справи.
Представник органу опіки і піклування доводи скарги підтримала, як і висновок про доцільність зміни прізвища дитини.
Заслухавши доповідача, учасників справи та їх представників, заслухавши думку дитини, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції, оцінюючи інтереси дитини, знаходячи баланс між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, приймаючи до уваги поведінку позивачки, яка виразилася у відсутності налагодження зв`язку доньки з батьком через конфліктність відносин між сторонами, вважав, що зміна прізвища малолітньої дитини з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 не відповідає інтересам дитини, а буде сприяти ще більшому розірванню взаємовідносин між ОСОБА_3 та її біологічним батьком.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб між якими розірвано 15 липня 2014 року, відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_16 на ОСОБА_17 (а.с.97 т.2).
Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану , 14 серпня 2018 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з громадянином Латвії ОСОБА_8 .(т.1 а.с.66).
Рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної у м.Херсоні ради №127 від 14 листопада 2014 року «Про зміну прізвища», за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 змінено прізвище малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на ОСОБА_5 , внесено відповідні зміни у актовий запис про народження дитини.(т.2 а.с.71).
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23 грудня 2015 року, що набуло чинності, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради №127 від 14 листопада 2014 року «Про зміну прізвища»; внесено зміни у актовий запис № 352 від 02 липня 2013 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, змінивши прізвище ОСОБА_6 , на прізвище ОСОБА_7 (т. І а. с. 8-9). При цьому, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у зазначеній частині Апеляційний суд Херсонської області у своєму рішенні від 18 березня 2016 року зазначив, що розірвання шлюбу між батьками та незручність у повсякденному житті, на які посилалася ОСОБА_1 , не є підставою для зміни прізвища дитини, враховуючи малолітній вік дитини така зміна прізвища не відповідає інтересам дитини.(а.с.21-23 т.2). З огляду на викладене, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення у даній справі не врахував, що рішення виконкому було скасоване лише з формальних підстав –недотримання процедури.
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 16 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18 лютого 2015 року, визначено місце проживання ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 ( т. І а. с. 24-25, 26-27).
Відповідно до довідки Херсонського ясла-садок компенсуючого типу – Центр розвитку дитини №60 Херсонської міської ради від 13.05.2019 №16, ОСОБА_11 відвідує ясла-садок з 16.03.2015 року.(т.1 а.с.63). Директором даного ясла-садка відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб є ОСОБА_18 – мати позивачки, бабуся ОСОБА_9 (т.1 а.с.209-210), ОСОБА_1 працювала вчителем - логопедом у цьому ж садку до 13 серпня 2018 року. (т.2 а.с.74).
Відповідач стверджує, що як позивачка, так і її мати агресивно налаштовані відносно нього , і проти побачень його з донькою, тому можливості відвідувати доньку у дитячому садку у нього не було. Зазначене підтверджується численними зверненнями ОСОБА_2 до відповідних міністерств і прокуратури ( т.2. а.с.76-81, 91-92, 107).
З огляду на зазначене, суд критично відноситься до довідки дитячого ясла-садка від 13.05.2019 №16 про те, що батько ОСОБА_19 жодного разу не відвідав дитину у садку, не забирав її з садка, не спілкувався з нею., дитина не реагує на прізвище ОСОБА_4 , у закладі до неї звертаються на прізвище ОСОБА_5 .(т.2 а.с.63). При цьому слід зазначити, що у вказаній довідці прізвище ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_5 , а не ОСОБА_4 . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішення суду про відновлення у актовому записі про народження дівчинки прізвища ОСОБА_4 тривалий час не виконувалося ОСОБА_1 - до липня 2016 року, та не вносилися відповідні зміни щодо прізвища дитини у документацію у дошкільному навчальному закладі та у закладах охорони здоров`я, про що свідчать відповіді ОТЦЕМД датовані 2017-2018 роками.(т.1 а.с.59-62, 207-209). Зазначені обставини спричинили численні звернення батька дівчинки – ОСОБА_2 до медичних, освітніх закладів та правоохоронних органів (т.1 а.с.199-206, т.2 а.с.62- 65,75- 81).
Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 26 жовтня 2016 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 03 грудня 2015 року в частині визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_12 , викладено в новій редакції: визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановивши щонедільне спілкування батька з дитиною у вихідний день - неділю з 18.00 до 20.00 год. в присутності матері дитини за місцем реєстрації дитини, а також за іншою адресою, обумовленою сторонами заздалегідь (т. І а. с. 28-31).
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 072-2019 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведеної 24, 29 липня 2019 р. в КУ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР головним судовим експертом-психологом С.В. Гельманом, рівень психічного розвитку ОСОБА_12 відповідно до віку. У ОСОБА_20 виявлені порушення психічного стану, адаптаційні порушення (підвищена тривожність). Відношення ОСОБА_20 до ОСОБА_2 негативне. ОСОБА_20 не сприймає ОСОБА_2 як батька, як члена родини, не включає його в коло свого оточення, прихильність ОСОБА_20 до ОСОБА_2 відсутня. Зустрічі ОСОБА_20 з ОСОБА_2 призводять до негативних змін психічного стану, поведінки ОСОБА_20 . Передача дитини на виховання батькові, який відсутній у системі його прихильностей (не включений у коло безпеки), може серйозно вплинути на психічний стан дитини, заподіяти їй психологічну травму. Прізвище тісно зв`язане і має вплив на формування особистості. Насильницька зміна прізвища часто є причиною агресії, тривожності, труднощів у спілкуванні (т. І а. с. 32-34).
Даний висновок суд першої інстанції обґрунтовано оцінив критично та не взяв до уваги, і доводи апеляційної скарги щодо його не врахування при вирішенні спору, висновків суду не спростовують і підлягають відхиленню з огляду на те, що даний висновок складено на замовлення позивачки поза межами судового розгляду справи, без участі у проведенні дослідження батька дитини та не повідомлення його про проведення експертизи; питання, поставлені перед експертом некоректно, не надана позивачкою експерту повна і об`єктивна інформація з досліджуваного питання : дитина названа прізвищем ОСОБА_5 , а не ОСОБА_4 , поставлено питання «Чи може зміна прізвища дитини з ОСОБА_5 на ОСОБА_4 , а не навпаки, негативно вплинути на її психічний стан і розвиток», при цьому експерта не повідомлено, що рішення виконавчого комітету про зміну прізвища дитини скасовано і відновлено її прізвище ОСОБА_4 , носієм якого вона є на момент проведення експертизи, не досліджено експертом питання причин неприйняття дитиною батька і його прізвища, що має важливе значення для об`єктивної оцінки думки дитини. При цьому, будучи допитаним в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 пояснив, що якщо б дитину спочатку називали прізвищем ОСОБА_4 , то це б у неї сформувало ідентифікацію себе з вказаним прізвищем; в основу дослідження експертом взяті надані позивачкою доповідні записки вихователів ясла-садка, хореографа на ім`я директора закладу ОСОБА_18 – бабусі дівчинки про занепокоєність психо-фізичним станом ОСОБА_3 , хоча враховуючи, що, як бабуся, так і мама дівчинки працюють у закладі, вирішення цих питань було можливе в особистому спілкуванні з рідними дівчинки, хоча такий стан дитини її рідним повинен бути відомий, і вирішення даного питання не потребувало, за вказаних обставин, оформлення у письмову форму доповідних, якщо тільки не переслідувалась ціль штучного створення бази для послідуючих досліджень та доказової бази. Висновки експерта з питання передачі дитини на виховання батькові взагалі не стосуються предмету даного спору.
Відповідно до листа Херсонського державного університету № Д-10з/03-27 від 15 липня 2019 р., проведено дослідження щодо визначення психоемоційного стану малолітньої ОСОБА_20 . та зроблено наступні висновки, зокрема щодо зміни прізвища: зміна прізвища малолітньої ОСОБА_20 негативно вплине на її психоемоційний стан і розвиток та її соціальну адаптацію до нових умов життя, може сприяти порушенню розвитку цілісного Я-образу, а також формуванню неадекватної особистісної ідентичності, порушенню соціалізації (нездатність планувати майбутнє, невміння мобілізувати свої ресурси та зосередитися на виконанні головного виду діяльності), що в майбутньому перешкоджає особистості долати життєві труднощі, адаптуватися до нових соціальних умов життя, гармонійно створювати особистісні взаємовідносини. У подальшому, це може привести до більш глибшої соціальної і психічної дезадаптації, парціальний психічній дезадаптації (парціальна психічна дезадаптація відповідає стану предзахворювання або ризику розвитку психічного захворювання), емоційним (емоційна неврівноваженість) і поведінковим (деліквентна поведінка) розладам (т. І а. с. 25-39).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку даному доказу, не взявши його до уваги при вирішенні спору, і доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і підлягають відхиленню, оскільки дане дослідження проведено на замовлення позивачки (її адвоката) в період 11.06.2019 – 10.07.2019 року, задовго до подачі позову до суду, без участі у ньому батька дитини, заслуховування його пояснень з приводу порушених питань, тобто шляхом однобічного з`ясування обставин, які є визначальними; спеціалісту не надана повна та об`єктивна інформація щодо дійсного прізвища дитини – ОСОБА_4 , і як наслідок, досліджувався психоемоційний стан ОСОБА_12 та наслідки зміни прізвища ОСОБА_5 .
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав обгрунтовану оцінку висновкам практичного психолога ясел- садка ОСОБА_21 , яка перебуває у підпорядкуванні свого керівника – бабусі ОСОБА_22 , і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки деякі з них датовані ще 2015, 2016 роками, задовго до вирішення спірного питання, констатують нестабільність психо-емоційного стану ОСОБА_3 , носять рекомендації щодо графіку участі батька у спілкуванні з донькою, при тому, що батько у цих дослідженнях участі не приймав, пояснення не надавав, відсутні відомості щодо ознайомлення ОСОБА_2 з результатами таких досліджень і висновків.(т.1 а.с.40-49).
Посилання у скарзі на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам свідків про відношення дитини до прізвища ОСОБА_4 , не бажання його носити, бажання носити прізвище матері підлягають відхиленню, оскільки суд дав належну правову оцінку цим доказам у сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами та встановленими судом обставинами справи.
Відповідно до листів № 01-33/96 від 19 травня 2020 р. та № 01-33/119 від 16 червня 2020 р. Херсонської гімназії № 6 Херсонської міської ради, ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_9 , учениці 1-А класу, приймає участь у шкільному житті дитини, цікавиться її навчанням та успіхами, відвідує батьківські збори та періодично спілкується з класним керівником; ОСОБА_9 учениця 1-А класу за шкільною документацією числиться як ОСОБА_9 . Зошити підписує як « ОСОБА_11 ». Після особистого звернення матері та бабусі ОСОБА_3 до директора, на спільному засіданні директора, завучів з навчально-виховної роботи, психолога, класного керівника 1-А класу та вчителів, які викладають у перших класах, було вирішено, щоб не травмувати дитину, звертатися до неї на ім`я; дівчинка асоціює себе з прізвищем ОСОБА_5 (т. ІІ а. с. 137, 178).
Відповідно до висновку виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради № 02-14-276-25 від 03 вересня 2020 р., у разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою, орган опіки та піклування вважає доцільним надати висновок про можливість зміни прізвища малолітній ОСОБА_23 з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (т. ІІ а. с. 172-173).
Доводи скарги ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно при вирішенні спору не взяв до уваги висновок органу опіки і піклування є безпідставними і підлягають відхиленню, оскільки відповідно до положень частини 4,5 статті 19 СК України, визначено вичерпний перелік спорів, у яких участь органу опіки і піклування та висновок щодо розв`язання спору є обов`язковим, і спір щодо зміни прізвища дитини до даного переліку не відноситься, частина ж 6 цієї статті вказує, що суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтований або ж суперечить інтересам дитини. Суд обґрунтував свою незгоду з вказаним висновком і колегія суддів погоджується з обґрунтуванням. 
Крім того, вважає необхідним зазначити, що даний висновок, зокрема, ґрунтується на висновку психологічної експертизи від 02 серпня 2019 року ОСОБА_13 , який, як зазначено вище, не може бути врахований, як належний, допустимий і достовірний доказ у справі, та вмотивував свій висновок зміною прізвища обома батьками, що не відповідає обставинам справи.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Кожна дитина відповідно до статті 7 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року має право на збереження індивідуальності.
Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.
Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.
У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. При вирішенні спору щодо дитини судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.
Інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини.
Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одним з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
У статті 12 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
01 квітня 2007 для України набула чинності Європейська конвенція про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року.
Положеннями статті 3 Європейської конвенції передбачено права дитини бути проінформованим та висловити свою думку під час розгляду справи (судового розгляду).
Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється наступними правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультації; мати можливість висловлювати свої думки; бути поінформованою про можливі наслідки реалізації цих думок та про можливі наслідки будь-якого рішення.
Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей передбачено порядок прийняття рішення судовими органами під час розгляду справи, що стосується дитини.
Так, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, перед прийняттям рішення судовий орган: упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує дитину сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб (у разі необхідності - приватно), якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.
Згідно зі статтею 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо.
Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь в її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища.
За тих обставин, коли батько (мати) не лише не спілкується з дитиною, хоча ніхто не перешкоджає йому (їй) в цьому, не виявляє щодо дитини батьківської турботи і уваги, то його (її) заперечення не можуть бути безумовною підставою для відмови у зміні прізвища дитини за наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість і доцільність такого рішення.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 23 вересня 2021 року у присутності запрошеного судом педагога – психолога гімназії № 6, де навчається ОСОБА_9 , ОСОБА_24 , суд вислухав думку дівчинки щодо її прізвища, яка пояснила, що ОСОБА_2 є їй лише біологічним батьком, як батька вона сприймає ОСОБА_25 , тому що ОСОБА_2 не проживає з ними.
Також дівчинка взяла книгу, надану їй матір`ю ОСОБА_1 , з якої зацитувала суду свої права з Конвенції про права дитини, у тому числі – право на самоусвідомлення, сказавши, що вона ОСОБА_5 . Дівчинку супроводжувала в судовому засіданні, як з`ясувалося, вихователь дитячого ясла-садка № 60 ОСОБА_26 ,яка судом не запрошувалася, не відпускаючи від себе ОСОБА_3 ні на крок, недаючи можливість бути поряд з дитиною шкільному психологу, запрошеному судом, намагаючись керувати Маргаритою.
У колегії суддів склалося враження, що ясла-садок № 60, який ОСОБА_3 відвідувала до 2018 року, продовжує впливати на дитину.
Як зазначила психолог ОСОБА_24 , їй відома ситуація, що склалася між сторонами, однак мати ОСОБА_27 у письмовій заяві на ім`я директора гімназії заборонила спілкуватися шкільному психологу з дитиною, сказавши, що вони працюють зі своїми психологами.
У справі, що переглядається, установлено, що відповідач намагався і намагається постійно спілкуватися з донькою, сплачує аліменти на її утримання та приймає участь у додаткових витратах, а позивач перешкоджала та продовжує перешкоджати спілкуванню батька з донькою, що встановлено рішеннями Комсомольського районного суду від 05 грудня 2015 року та Апеляційного суду Херсонської області від 26 жовтня 2016 року, ухиляється від виконання судового рішення про визначення способу участі батька у вихованні дитини, що підтверджено постановою Херсонського апеляційного суду Херсонської області від 12 листопада 2020 року, актами державних виконавців про не виконання рішення суду позивачкою щодо побачення батька з дитиною, постановами державного виконавця відносно ОСОБА_1 про накладення штрафу за невиконання рішення суду (а.с.90-108, 115-125, 126-186, 227-234), рішенням Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2019 року у справі «Бондар проти України» ( пункти 33, 35, 41 ), яким зазначено, що у цій справі стосунки заявника з його донькою становили «сімейне життя» у розумінні статті * Конвенції, з фактів вбачається, що численні побачення заявника з дитиною не відбулися через поведінку матері, малоймовірно, що такі санкції мали для неї який-небудь примусовий ефект, оскільки вона далі перешкоджала спілкуванню заявника з донькою, суд вважав, що заявник мав зазнати болю і страждань у зв`язку зі встановленим у цій справі порушенням. (т.1 а.с.242-250). 
Мати ж дитини – позивачка ОСОБА_1 на грунті неприязнених стосунків з колишнім чоловіком ОСОБА_2 у віці 1 рік 5 місяців (14.11.2014 року) ініціювала без згоди та відома батька зміну прізвища дитини, з цього ж часу дівчинку її оточення виховувало і ідентифікувало із прізвищем ОСОБА_5 ;, незважаючи на скасування судом 23.12.2015 рішення виконкому та відновлення актового запису про народження дитини у частині прізвища, позивачка до 26.07.2016 року не отримувала відновлений актовий запис та продовжувала і надалі 2017-2019 роки сприяти ідентифікації ОСОБА_3 у повсякденному житті, яслах-садку, медичних установах , і навіть при зверненнях до психологів для надання висновків , з прізвищем ОСОБА_5 , але не ОСОБА_4 . При цьому позивачка не приховувала від доньки свого негативного ставлення до колишнього чоловіка, влаштовувала у присутності доньки з`ясування з останнім відносин та сварок, що з перших своїх свідомих років і до тепер бачила і вбирала у себе дитина, сприймаючи оцінку батька словами і думками свого близького оточення, дівчинка в останні роки при побаченнях з батьком допускала висловлювання на його адресу не властивими для дитини її віку, що може свідчити лише про копіювання та повторення нею почутого від близьких їй людей. Тобто формування ставлення ОСОБА_3 до батька і до його прізвища відбувалось не внаслідок об`єктивного його сприйняття, а внаслідок закладеного у її свідомість суб`єктивного відношення до ОСОБА_2 її близького оточення. До такого ж висновку дійшов психолог, експерт-поліграфолог всеукраїнської асоціації поліграфологів Т.В.Пономарьова по есперементальному дослідженню дитячо-батьківських відносин ОСОБА_2 із донькою ОСОБА_3 зроблених на основі ауді- і відеозаписів побачень батька і дитини (т.1 а.с.187-190).
На виконання вимог статті 171 СК України колегія суддів, заслухавши думку малолітньої ОСОБА_9 з приводу питання зміни її прізвища,, дійшла висновку про те, що оцінка дитиною поведінки своїх батьків, життєвих обставин є необ`єктивною, так як дитина ще не розуміє, що зміна її прізвища не може вплинути на обставини, які відбулися або відбудуться, та на взаємовідносини, які склались між колишнім подружжям – її батьками, і така думка дитини суперечить її інтересам, а отже не може бути взята судом до уваги при вирішенню даного спору.
Таких висновків за аналогічних обставин і предмету спору дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 01квітня 2020 року, справа № 234/19213/17.
Крім того, часта зміна прізвища дитини не сприятиме стабілізації її психоемоційного стану і не відповідатиме її інтересам.
Слід також зауважити, що батьки мають право змінити прізвище дитини лише до досягнення дитиною 16 років. По досягненні цього віку питання щодо зміни прізвища може бути ініційовано лише самою дитиною у порядку, встановленому Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 915.
За встановлених у справі обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави, передбачені частиною 5 статті 148 СК України, для зміни прізвища дитини.
Суд першої інстанції, встановивши обставини справи, надавши належну правову оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах справи у їх сукупності та взаємозв`язку, належним чином визначив найкращі інтереси дітей, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про зміну прізвища дітей.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, не містять нові докази і засоби доказування, висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Стельникович Олександр Ігорович, залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття , і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено 24 вересня 2021 року.

Головуючий Л.П.Воронцова

Судді : П.Я.Ігнатенко

І. В. Вейтас