Справа № 428/11139/17 
Провадження № 22-ц/810/696/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року             Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Назарової М.В.,
суддів:                                     Кострицького В.В., Луганської В.М.,
за участю секретаря              Сінько А.І.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Вагіна Андрія Володимировича
на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Л уганської області від 09 липня 2021 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, постановлену Сєвєродонецьким міським судом Луганської області у складі: судді Посохова І.С. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,        
       
в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який згодом уточнила та який мотивувала тим, що позивачка з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 05 травня 2017 року рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області. 
В період шлюбу сторонами було набуте спільне майно подружжя у вигляді: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , вартість якої складає 1103402 грн; автомобіля Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , вартість якого складає 529456 грн; автомобіля Daewoo Lanos, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2 , вартість якого складає 79418 грн.
Також відповідач є співласником та учасником компанії іспанської належності з обмеженою відповідальністю “RESTAURANTE PORTO GIGLIO S.L.” м. Торревєха, Іспанія, його частка в статутному капіталі компанії “RESTAURANTE PORTO GIGLIO S.L.” становить 15000 євро, тобто 50% статутного капіталу, та внесена у вигляді грошових коштів, які є спільною власністю подружжя.
З урахуванням уточнених позовних вимог позивачка просила поділити зазначене спільне сумісне майно подружжя.
Виділити у власність позивачки ОСОБА_1 : квартиру АДРЕСА_4 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки 193384 грн грошової компенсації половини вартості автомобіля Hyundai Santa Fe, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1 відчуженого відповідачем за договором купівлі-продажу; ј частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , з єдиним реєстровим кодом: 03058000901817; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки 225340 грн грошової компенсації половини вартості внеску ОСОБА_2 до статутного фонду торгової компанії іспанської належності під назвою «RESTAURANTE PORTO GIGLIO S.L.», з фіскальним ідентифікаційним номером В54925086, створеної через акт виданий у м. Торрев`єха, Королівство Іспанія 23 березня 2016 року, протокол 2016/575.
Виділити у власність відповідача ОСОБА_2 : квартиру АДРЕСА_6 ; автомобіль Daewoo Lanos, 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_2 , ј частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , з єдиним реєстровим кодом: 03058000901817; усі види доходів, отриманих від діяльності торгової компанії іспанської належності під назвою «RESTAURANTE PORTO GIGLIO S.L.», з фіскальним ідентифікаційним номером В54925086, створеної через акт виданий у м. Торрев`єха, Королівство Іспанія 23 березня 2016 року, протокол 2016/575 в межах частки, належної ОСОБА_2 
09.07.2021 представником відповідача ОСОБА_3 подано до суду письмове клопотання з проханням закрити провадження у цій справі в частині заявлених позовних вимог щодо іноземного елементу, а саме майна, яке знаходиться в Іспанії.
Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 липня 2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог задоволено.
Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог щодо поділу: 
- квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , з єдиним реєстровим кодом: 03058000901817; 
- внеску ОСОБА_2 до статутного фонду торгової компанії іспанської належності під назвою «RESTAURANTE PORTO GIGLIO S.L.», з фіскальним ідентифікаційним номером В54925086, створеної через акт виданий у м. Торрев`єха, Королівство Іспанія 23 березня 2016 року, протокол 2016/575;
- доходів, отриманих від діяльності торгової компанії іспанської належності під назвою «RESTAURANTE PORTO GIGLIO S.L.», з фіскальним ідентифікаційним номером В54925086, створеної через акт виданий у м. Торрев`єха, Королівство Іспанія 23 березня 2016 року, протокол 2016/575, закрито.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Вагіна А.В. вважає оскаржувану ухвалу суду незаконною, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки суд не взяв до уваги п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо можливості приймати судам до свого провадження та розгляду справ з іноземним елементом за певних умов, оскільки відповідач зареєстрований в м. Сєвєродонецьку Луганської області і є власником нерухомого майна за місцем реєстрації; суд залишив поза увагою вимоги ст. 61 вказаного закону та не надав належної оцінки тій обставині, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про факт обрання позивачем та відповідачем за взаємною згодою права, яке б регулювало їх майнові наслідки шлюбу, а відповідно до рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05.05.2017 розірвано шлюб між сторонами, з чого слідує, що правом як на укладення та і розірвання шлюбу між сторонами є право України, яке і підлягає застосуванню для майнових наслідків шлюбу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник скаржника - позивачки ОСОБА_1 адвокат Вагін А.В. підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник відповідача адвокат Сімейко А.М. апеляційну скаргу не визнав та просив відмовити у її задоволенні, а ухвалу суду - залишити без змін.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляду справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи в межах апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.
Законність і обґрунтованість судового рішення базується на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, і що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Закриваючи провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог щодо поділу майна подружжя, що знаходиться на території Королівства Іспанії, зокрема й нерухомого майна, суд виходив із того, що за законодавством України та укладеними нею міжнародними договорами ця справа є справою з іноземним елементом, а компетентними у справах з іноземним елементом визнаються суди держави, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно, а отже, правом, що підлягає застосуванню до поділу цього майна, є законодавство Іспанії.
Такі висновки суду грунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а помилкові доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.
Довід скарги про те, що суд не взяв до уваги, що відповідач у справі зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а також є власником вказаної нерухомості, що має наслідком застосування п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо можливості приймати судам до свого провадження та розглядати справи з іноземним елементів у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача, а також про неврахування судом вимог ч. 3 ст. 61 вказаного Закону, того, що сторони не обирали за взаємною згодою права, яке б регулювало майнові наслідки їх шлюбу, а сам шлюб було розірвано рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області, є помилковим, власним тлумаченням скаржницею вказаних вимог законодавства, з тих підстав, що вказані норми не поширюються на спори щодо нерухомого майна.
Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.
Аналіз норм Закону № 2709-IV, зокрема ст. 76, 61, на які посилається позивачка, дає підстави для висновку, що при визначенні права, яке підлягає застосуванню до договірних правовідносин з іноземним елементом застосовується наступний порядок: застосуванню підлягає право, обране сторонами; якщо сторони не обрали застосовне право, то воно визначається на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна; якщо сторони не обрали застосовне право і немає міжнародного договору, який би його визначав, належить керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право».
По справі відсутні відомості про досягнення між сторонами договірної підсудності.
Згідно ч. 1, 2 ст. 42 Закону України "Про міжнародне приватне право" захист права власності та інших речових прав здійснюється на вибір заявника, відносно до права держави, у якій майно знаходиться або відповідно до права держави суду. Захист права власності та інших речових прав здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться.
Окрім того, норми про розмежування компетенції судів у справах за участю іноземних елементів, передбачені також у міжнародних конвенціях і двосторонніх міжнародних договорах України, які суди повинні враховувати під час розгляду цивільних справ з іноземним елементом.
Загальні правила міжнародної підсудності широко визначені в Конвенціях, за позовами про право власності та інших майнових прав на нерухоме майно, компетентні виключно суди за місцем знаходження спірного майна.
Таким чином, за законодавством України та укладеними нею міжнародними договорами компетентними у справах з іноземним елементом, щодо цивільних справ про право власності на майно, визнаються суди держави, на території якої знаходиться спірне майно.
У постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-899цс16 зроблено висновок, що «за положеннями ЦПК України, який набув чинності 01 вересня 2005 року (стаття 114), Закону України «Про міжнародне приватне право» (розділи III та V) спори щодо нерухомого майна розглядаються за місцем знаходження цього майна та за правом, яке має найбільший зв`язок з правочином, якщо сторони не обрали інше право до цих правовідносин».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-954/2004 (провадження № 61-19125св18) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен був перевірити належність справи до його підсудності. Норми про розмежування компетенції судів у справах з участю іноземних громадян передбачені у міжнародних конвенціях і двосторонніх договорах України. Статтею 22 Брюссельської постанови № 44/2001 про міжнародну підсудність, виконання судових рішень у цивільних і торговельних справах передбачено виключну підсудність у справах з приводу нерухомого майна. Таким чином, за законодавством України та укладеними нею міжнародними договорами компетентними у справах з іноземним елементом визнаються суди держави, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно».
Встановивши, що позовна заява про поділ частини вищезазначеного спірного майна подружжя Короткевичів, які є громадянами України, знаходиться на території іноземної держави - Королівства Іспанія, зокрема й нерухомого майна, що робить цю справу справою з іноземним елементом, а компетентними у справах з іноземним елементом визнаються суди держави, на території яких знаходиться спірне нерухоме майно, суд зробив правильний висновок про те, що правом, що підлягає застосуванню до поділу цього майна, є законодавство Іспанії, що має наслідком закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України з огляду на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Вагіна Андрія Володимировича слід залишити без задоволення, а ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 липня 2021 року - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд 

        п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Вагіна Андрія Володимировича залишити без задоволення.
Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови – 14 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді: