П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8833/20	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,
за участі секретаря – Худика С.А., 
за участю представника відповідача -  Тарановського Р.В.,
за участю представника апелянта - Кійка О.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0008440501 від 23 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач/скаржник) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області(далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) №0008440501 від 23 березня 2020 року, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), та/або пені, у сумі 129673 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач указав, що висновок відповідача про не оприбуткування готівкових коштів на загальну суму 269017,05 грн. є передчасним, оскільки у Книзі обліку доходів та витрат, наданій на вимогу посадових осіб відповідача, вказано період запису «Дохід за 2019 рік в сумі 260001 грн.» та відображається облік руху готівкових коштів за кожний день продажу товарів. Позивач наголошує на тому, що ним надано всі первинні документи на придбаний товар, проте їх не було враховано посадовими особами відповідача. 
Поряд з цим, позивач вказав, що згідно податкових консультацій ДФС України, дія Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не поширюється на таку категорію суб`єктів господарювання як фізичні особи-підприємці, відповідно законодавством не передбачено ведення обліку товарних запасів фізичними особами-підприємцями.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 – відмовлено.
Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення, та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції помилково вказано про порушення позивачем п.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного Банку України №148 від 29 грудня 2017 року, зазначивши, що позивачем не здійснено щоденний облік грошових коштів, які були отримані суб`єктом господарювання протягом робочого дня в період з 12 лютого 2019 року по 20 лютого 2020року на загальну суму проведених розрахункових операцій 269017,05 грн., оскільки дане питання було узгоджено з податковим органом шляхом надання заперечень з цього приводу на Акт перевірки №000512 від 28 лютого 2020 року, на підставі чого оскаржуване ППР приймалось лише з підстав порушення п.п.7, 12 ст.3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06 липня 1995 року №265/95-ВР (далі – Закон №265/95-ВР) .
Тобто, суд першої інстанції, всупереч вимогам ч.2 ст.9 КАС України, вийшов за межі позовних вимог та взагалі встановив обставини, які не були предметом розгляду у цій справі.
Щодо порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР скаржник зазначає, що належним підтвердженням обліку товарних запасів є накладні на товар, які, наявні у позивача, та оформлені з дотриманням встановлених законодавством вимог і повністю документально підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, зокрема, придбання та облік товарних запасів за місцем їх реалізації.
Скаржник наголошує на тому, що вимоги п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.
Так, Державна фіскальна служба України у податкових консультаціях від 06 лютого 2018 року №506/0/99-99-13-01-02/14/ІПК та від 24 квітня 2019 року №1783/6/99-99-13-02-03-15/ІПК вказана, що дія Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не поширюється на таку категорію суб`єктів господарювання, як фізичні особи-підприємці, відповідно законодавством не передбачено ведення обліку товарних запасів фізичними особами-підприємцями, так як Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування.
Поряд з цим, скаржник послався на рішення Верховного Суду України від 20 січня 2015 року у справі №21-275а 4, з якого вбачається, що сама по собі відсутність на момент перевірки накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані не є підставою для застосування до юридичної особи (а тим більше до фізичної-особи підприємця) фінансових санкцій. 
Разом з тим, скаржник вказав про наявність постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 квітня 2020 року, за якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.155-1 КУпАП (порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг), було закрито.
Таким чином, висновок податкового органу про порушення позивачем ведення обліку ведення товарних запасів за місцем їх реалізації (зберігання) є помилковим, оскільки ФОП ОСОБА_2 веде Книгу обліку розрахункових операцій, в якій відображається облік руху готівкових коштів за кожний день продажу товарів, вказана книга була надана і посадовим особам податкового органу і суду на огляд.
Крім того, скаржник вказав, що податковий орган та суд зробили помилковий висновок про неналежне ведення платником податку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації лише на підставі того, що на час проведення податкової перевірки за місцем реалізації чи зберігання товару були відсутні первинні документи на частину товару у сумі 648,0 грн., тоді як фінансова санкція може бути застосована до фізичної особи-підприємця лише у тому випадку, коли ця особа взагалі не веде обліку товарів.
Між тим, на вимогу посадових осіб податкового органу були надані всі первинні документи на придбаний товар на що останні взагалі не звернули уваги та не надали оцінки цій обставині.
Відповідач, не скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , відповідно до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрована ФОП з грудня 2005 року за №25560000000028360, та є платником єдиного внеску.
ГУ ДПС в Одеській області на підставі ст.20, пп.80.2.4 п.80.2 ст. 80 ПК України, наказу про проведення фактичної перевірки №641 від 18 лютого 2020року та направлення №173 від 19 лютого 2020року, №174 від 19 лютого 2020 року проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 тривалістю 10 діб.
За результатами перевірки складено акт №115/15/54/РРО/ НОМЕР_1 від 28 лютого 2020 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення:
п.7, п.9, п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР (із змінами та доповненнями);
п.11 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного Банку України №148 від 29 грудня 2017 року (із змінами та доповненнями).
На підставі зазначеного акту перевірки ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0008440501 від 23 березня 2020 року, яким до позивача на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, п.9 ст.17, ст.20 Закону №265/95-ВР, застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 129673,00 грн. за порушення вимог:
п.7 ст.3 Закону №265/95-ВР (із змінами та доповненнями), а саме: незабезпечення передачі до органів податкової служби обов`язкової звітності пов`язаної із застосуванням реєстратора розрахункових операцій по дротових або бездротових каналах зв`язку за 04 лютого 2019 року та 21 листопада 2019 року;
п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР (із змінами та доповненнями) (ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації), а саме: відповідно Книги обліку доходів і витрат загальна сума необлікованого у встановленому законодавством товару складає 64751,50 грн., з яких: 64103,50 грн. – сума необлікованого реалізованого товару, 648,00 грн. – сума необлікованого за місцем реалізації (зберігання) (відсутні первинні документи, які б підтверджували придбання ТМЦ). (а.с.7-8).
Не погодившись з вказаним рішенням податкового органу позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв правомірно, висновок відповідача щодо порушення ФОП ОСОБА_2 п.7, п.9, п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР (із змінами та доповненнями); п. 11 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного Банку України №148 від 29 грудня 2017 року, знайшов підтвердження під час судового розгляду, а отже у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0008440501 від 23 березня 2020 року необхідно відмовити повністю.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до п.86.1 ст.86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Згідно з п.86.8 ст.86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
Так, в акті перевірки №115/15/54/РРО/ НОМЕР_1 від 28 лютого 2020 року відповідач зазначив про порушення позивачем порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (зберігання), вказавши, що реалізовані товари на загальну суму 64751,50 грн. протиправно не обліковані в установленому законом порядку в Книзі обліку доходів і витрат.
Положеннями статті 20 Закону №265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Платник податків, відповідно до положень статті 16 ПК України зобов`язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців визначено приписами статті 177 ПК України.
Так, відповідно до п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Так, Верховний Суд у постанові від 05 березня 2019 року по справі №814/2158/16 вказав, що Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат не передбачено ведення у ній залишку товарних запасів фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування. Поняття «запаси» визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» (П(С)БО9), яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246 (зі змінами) та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за №751/4044.
Таким чином, судом першої інстанції, як і податковим органом, фактично підмінюються поняття «облік товарних запасів» та «ведення Книги обліку доходів та витрат». 
Так, суд першої інстанції, посилаючись на порушення позивачем п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, який передбачає відповідальність саме за неналежне ведення обліку товарних запасів, погоджується з позицією податкового органу, не мотивуючи, яким чином відсутність запису у Книзі обліку доходів та витрат пов`язана з обліком товарних запасів.
Вказана норма закону зобов`язує платників податків вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Так, в даній правовій нормі зазначається саме про облік товарних запасів, тобто в контексті номенклатури, кількості, вартості.
Окрім того, облік повинен вестись саме в порядку, встановленому законодавством. 
Так, колегія суддів наголошує, що єдиним документом, який регулює це питання, є П(С)БО9, втім він застосовується виключно до юридичних осіб (як таких, що ведуть бухгалтерський облік). Жодного іншого нормативного документа, який би регулював положення обліку саме руху товарних запасів для ФОП - не існує.
Слід також зазначити, що у Книзі обліку доходів і витрат (форма якої затверджена Наказом Міндоходів №481 від 16 вересня 2013 року) підлягають відображенню суми доходів, суми витрат та суму чистого прибутку. При цьому відповідно до п.5 Порядку ведення Книги передбачено, що внесення цих сум здійснюється за підсумками робочого дня. Тобто в ній відображається тільки вартісний (грошовий) показник однією цифрою за день і дані книги жодним чином не розкривають, що саме придбано чи продано, та у якій кількості.
Тобто, Книга не передбачає під собою визначення ні товару, який продається/купується, ні вартості його одиниці чи його кількості, а отже, за її даними не можливо встановити будь-який фактичний рух товарів, а тому вона не може жодним чином пов`язуватись з обліком саме товарів.
Отже, при відсутності конкретного нормативного документа яким регулюється облік продукції платником податку може застосовуватись будь-яка форма обліку, яка забезпечує фіксацію інформації про те, який саме товар знаходиться у місці реалізації чи на складі.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_2 вела бухгалтерський та податковий облік відповідно до вимог чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства та на момент перевірки мала на всі товари, що реалізовувались, необхідні первинні документи, оригінали яких, в свою чергу, хоча і не зберігалися у повному обсязі безпосередньо в місцях продажу цих товарів, але були у наявності у підприємця.
Більш того, ці первинні документи (видаткові, товарно-транспортні, квитанції), наявні в матеріалах справи, а також останні, як видно з пояснень представника позивача, надавалися посадовим особам податкового органу під час перевірки, але вони відмовилися врахувати їх при складанні акта перевірки. 
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ДФС України на офіціальному порталі у мережі Інтернет (http://zp.sfs.gov.ua/media-ark/news-ark/print-329738.html) висловила позицію щодо відсутності обов`язку ведення обліку товарних запасів підприємцем на загальній системі оподаткування.
Відповідно до п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.
Згідно зі ст.6 зазначеного Закону облік товарних запасів фізичною особою-суб`єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб`єктів малого підприємництва. Обов`язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.
Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, не було обов`язку ведення обліку товарних запасів.
Натомість фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону №265/95-ВР, зобов`язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.
До такого висновку прийшов Верховний Суд у справі №2а-361/10/0970, постанова від 26 лютого 2019 року.
Таким чином, позиція відображена податковим органом у акті перевірки суперечить вказаним роз`ясненням і настановам вищестоящого податкового органу.
З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення №0008440501 від 23 березня 2020року, в частині застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів (64751,50 грн.*2) в сумі 129503,00 грн., підлягає скасуванню.
Поряд з цим, відповідно до пункту 7 статті 3 Закону №265/95 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані подавати до органів доходів і зборів звітність, пов`язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв`язку.
Згідно з пунктом 9 статті 17 Закону №265/95 у разі неподання до органів доходів і зборів звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків з реєстраторів розрахункових операцій по дротових або бездротових каналах зв`язку, в разі обов`язковості її подання до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари застосовуються фінансові санкції у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вимоги цієї статті не передбачають застосування штрафних санкцій за кожний випадок неподання до органів доходів і зборів звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків з реєстраторів розрахункових операцій по дротових або бездротових каналах зв`язку.
Зважаючи на принцип неможливості неодноразового притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду за вчинення того ж правопорушення, яке є продовжуваним, неправомірним є визначення позивачу розміру штрафу за порушення пункту 7 статті 3 Закону №265/95 з урахуванням кількості виявлених випадків правопорушень.
Як вбачається з матеріалів справи позивач двічі (04 лютого 2019 року та 21 листопада 2019 року) не виконав обов`язок щодо подання до контролюючих органів електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, що містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, тобто вчинив продовжуване порушення. 
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Разом з тим, за вчинення порушення пункту 7 статті 3 Закону №265/95-ВР контролюючий орган може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб`єкта господарювання, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків неподання до контролюючого органу електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків з реєстраторів розрахункових операцій.
Таке ж правове визначення викладено Верховним Судом в постанові від 11 червня 2020 року у справі №815/1322/16 та від 30 липня 2020 року у справі №821/1209/16.
З огляду на викладене, за вчинення вищезазначеного порушення до ФОП ОСОБА_1 відповідачем правомірно застосовано штраф у сумі 170 грн. 
Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення №0008440501 від 23 березня 2020 року лише в частині застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції (штрафу) в сумі 129503,00 грн.
Статтею 242 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 6 ст.139 КАС України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Відповідно до платіжних доручень №39 від 23 вересня 2020 року, №81 від 06 квітня 2021 року та №86 від 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 був сплачений судовий збір в загальному розмірі 3241,82 грн., з яких: за звернення до суду з позовом в розмірі 1296,73 грн., за звернення до суду з апеляційною скаргою в розмірі 908,00 грн. та 1037,09 грн., відповідно, що підлягає поверненню.
Керуючись ст.ст.308, 310, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року – скасувати.
Ухвалити у справі постанову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0008440501 від 23 березня 2020 року – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0008440501 від 23 березня 2020 року в частині застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції (штрафу) ), та/або пені, в сумі 129503,00 грн.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (ЄДРПОУ: 43142370) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) судовий збір за звернення до суду з позовом та апеляційною скаргою, в загальному розмірі 3241,82 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 08.07.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.