ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/4293/21                                 Головуючий в 1 інст. Стеценко А.В.
Провадження № 33/807/502/21                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
8 липня 2021 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі ОСОБА_1 , його захисника Козара М.В., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, стягнуто судовий збір, - 

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №023047, 10.04.2021 о 02 год 30 хв в м. Запоріжжі, по пр. Соборному, біля буд. 147, водій ОСОБА_1 був учасником ДТП, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, велася відеофіксація відмови боді-камерою АР-00127, чим порушив п. 2.5 ПДР. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  вважає постанову суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував, що він не керував транспортним засобом, оскільки працівники поліції не зупиняли його, а лише виявили його біля транспортного засобу. 
Диспозиція ст. 130 КУпАП не передбачає відповідальності за відмову від проходження огляду особи, яка не керує, а керувала транспортним засобом. 
Крім того, під час ДТП відсутні були травмовані особи, тому огляд на стан алкогольного сп`яніння таких учасників ДТП у закладі охорони здоров`я не є обов`язковим.
Зазначає, що справа була розглянуто за його участі, оголошена була лише вступна та резолютивна частина судового рішення. 
07.06.2021 року постанова була отримана ним. 
14.06.2021 року між АБ «Адвокатська контора Козаря» та ним укладено угоду про надання правової допомоги. 
15.06.2021 року захисник ознайомився з матеріалами справи, відносно нього. 
Таким чином, апелянт просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду. 
Постанову від 2 червня 2021 року просить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника – адвоката Козаря М.В., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.
Щодо питання про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови районного суду, апеляційний суд дійшов до таких висновків. 
У відповідності до вимог ст.ст. 289, 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
В клопотанні апелянт, порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді посилаючись на поважність пропуску цього строку.
Апелянт обґрунтовує доводи клопотання тим, що 2 червня 2021 року справа розглянута судом першої інстанції, оголошена була лише вступна і резолютивна частина судового рішення. 
07.06.2021 року ОСОБА_1 отримав постанову суду по справі в повному обсязі. 
14.06.2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом укладено договір про надання йому правової допомоги, зокрема здійснення його захисту при розгляді справи про адміністративне правопорушення. 
15.06.2021 року захисник ознайомився із матеріалами справи. 
Враховуючи, що строк на апеляційне оскарження, відповідно до ст. 294 КУпАП сплинув, суд апеляційної інстанції з урахуванням матеріалів справи, доходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявні підстави для його поновлення. 
Щодо розгляду справи по суті, апеляційний суд дійшов до такого висновку. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.
Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими та засновані на матеріалах справи про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №023047 від 10 квітня 2021 року (а.с.3) зазначено, що ОСОБА_1 10 квітня 2021 року о 02 годині 30 хвилин на пр. Соборний, 147, що у місті Запоріжжі, став учасником дорожньо-транспортної пригоди з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я відмовився. Від керування був відсторонений, про повторність попереджений. 
Окрім того, винуватість ОСОБА_1 в скоєнні інкримінованого правопорушення також підтверджується узгодженими між собою матеріалами справи, а саме направлення водія на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с.4), актом огляду водія (а.с.5), рапортом працівника поліції (а.с.6), з яких вбачається, що під час спілкування працівників поліції з водієм після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, виявлені були ознаки алкогольного сп`яніння. 
Також, суд окрема зазначає, що відеозаписом правопорушення (а.с.9), встановлено, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я відмовився. Не заперечував щодо складання матеріалів про адміністративне правопорушення, відносно нього.
За наведеного доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки суд дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку, та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
Не впливають на правильність висновків суду щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом під час прибуття на місце ДТП працівників поліції, оскільки він під час складання матеріалу про адміністративне правопорушення не заперечував дій працівників поліції, не надав письмових пояснень про порушення проведення огляду або вчинення неправомірних дій зі сторони працівників поліції.
Окрім того, виходячи пред`явленого обвинувачення ОСОБА_1 в скоєні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, визначено, що водій порушив вимоги п.2.5 ПДР України, де одним з основних елементів складу вказаного правопорушення слугує його об`єктивна сторона, яка має формальний склад - відмова водія від проходження огляду для визначення стану сп`яніння.
Таким чином, перебування ОСОБА_1  в стані алкогольного сп`яніння, не ставиться до його вини, оскільки диспозиція ч.1 ст. 130 КУпАП містить окремий склад адміністративного правопорушення у вигляді відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.
Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 – 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КупАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння. 
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити. 
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2021 року, якою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 335/4293/21