Справа № 133/3095/20
Провадження № 22-ц/801/1689/2021
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року	Справа № 133/3095/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В., 
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»,
відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу)  ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Гавриліним Антоном Володимировичем, на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Кучерук І. М. в м. Козятин, дата складення повного тексту рішення 28 травня 2021 року,-
в с т а н о в и в:
22 жовтня 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» подав позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 серпня 2019 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено заяву на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (далі – заява на встановлення) про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), за умовами якої відповідачу було відкрито поточний рахунок №  НОМЕР_1 в гривні, та встановлено відновлювальну кредитну лінію в розмірі 27 050 грн зі сплатою 38 % річних за користування кредитними коштами.
В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 20 жовтня 2020 року становить 28 016 грн 54 коп. та складається із: заборгованості за основним боргом в розмірі 23 308 грн 99 коп., процентів за користування кредитом в розмірі 3 644 грн 60 коп., загальної суми пені в розмірі 251 грн 15 коп., інфляційних втрат за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 256 грн 32 коп., інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 52 грн 81 коп., 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 425 грн 22 коп., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 77 грн 45 коп., які ,зивач просить стягнути із відповідача на його користь у примусовому порядку.
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 травня 2021 року позов задоволено повністю: стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту від 02 серпня 2019 року в розмірі 28 016 грн 54 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що підписанням Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії, випискою по картковому рахунку підтверджується факт отримання відповідачем передбачених кредитним договором коштів, а з урахуванням п. 3.11, п. 4.1, 4. 2 договору та 3.3 заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії, суд першої інстанції дійшов висновку що позов слід задовольнити в повному обсязі.
Не погодившись з цим рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Гавриліна А. В. 29 червня 2021 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 травня 2021 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку залишити без задоволення.
Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно оцінив докази по справі, вважає, що кредитний договір був укладений з недодержанням письмової форми, а тому є нікчемним, а отже і стягнення пені, штрафів, відсотків є незаконним. Стверджує, що з доказів наданих позивачем не вбачається існування будь якої заборгованості відповідача. Зауважує, що виписка по рахунку покладена судом в основу рішення, є неналежним доказом, зазначені у ній суми не збігаються із сумами, вказаними у розрахунку заборгованості, виписка та розрахунок суперечать один одному, у виписці по рахунку не зазначено будь якого погашення заборгованості, у той час як розрахунок містить посилання на такі погашення, тощо. Посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц, зазначає, що позивач може надати суду будь які умови, правила та зазначити що саме ці умови мав на увазі під час укладення договору, та що з наданих позивачем суду доказів вбачається, що відповідач не підписала жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати нею пені, яка зазначена в розрахунку заборгованості, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання щодо її сплати у випадку неналежного виконання зобов`язань. 
16 липня 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк», засобами поштового зв`язку надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, рішення суду вважає законним та обгрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
По справі встановлено наступні обставини:
02 серпня 2019 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (кредиту) укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно умов якого відповідач просила надати їй кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) на її картковий рахунок №  НОМЕР_1 , в межах встановлення максимальних параметрів кредитування, а бажаний розмір кредиту 27 050 гривень (п. 3.2 заяви на встановлення) (а. с. 70 - 71).
Пунктом 3.3 заяви на встановлення передбачено, що процентна ставка у кредиті є фіксованою та становить 38 % річних на користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитування кредитними коштами протягом Грейс – періоду.
На підтвердження заявлених позовних вимог АТ «Ощадбанк» надано:
- копію Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 12 – 16) та Умови користування кредитною лінією (кредитом (а.с. 10 - 57);
- копію умов користування кредитною лінією (кредитом (а.с. 58);
- копію правил користування платіжними картками, емітованими та АТ «ОЩАДБАНК» (зворот а.с. 50 – 60);
- копії паспортів споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (на Загальних умовах кредитування, на умовах кредитування клієнтів, які отримують заробітну плату (або прирівняні до неї виплати) на умовах кредиту БП «Моя кредитка»), у яких визначено відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення (а.с. 61 – 62, 64 – 65, 67 - 68);
- копії таблиць обчислення загальної вартості Кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором (зворот а.с. 62 – 63, зворот а.с. 65 – 66, зворот а.с. 68 - 69);
- копію вимоги № 1169 про повернення кредиту від 24.07.2020 року (а.с. 72);
- копію  розрахунку заборгованості, відповідно до якого заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом 20 жовтня 2020 року становить 28 016 грн 54 коп., з яких: 23 308 грн 99 коп. заборгованість за тілом кредиту; 3 644 грн 60 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 251 грн 15 коп. – загальна сума нарахованої пені, 256 грн. 32 коп. сума витрат від інфляції на суму нарахованих та неплачених процентів, 52 грн 81 коп. сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів, 425 грн 22 коп. - 3 % річних на суму простроченого кредиту, 77 грн. 45 коп. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів (а. с. 73 - 75);
- копію виписки по картковому рахунку ( а.с, 76).
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність доказів (первинних бухгалтерських документів), які б підтверджували надання Банком та отримання позичальником кредитних коштів, слід зазначити наступне:
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з частинами першою, другою статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.
Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.
Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).
Згідно з пунктом 1.16 Інструкції № 492 днем відкриття поточного рахунка клієнта вважається дата, що зазначена на заяві про відкриття цього рахунка в розділі «Відмітки банку».
Пунктом 1.19 Інструкції № 492 передбачено, що у разі відкриття поточного рахунка клієнту в його заяві уповноважений працівник банку зазначає дату відкриття та номер рахунка. На заяві клієнта мають бути зазначені підписи одного з керівників банку або уповноваженої ним особи, на якого (яку) згідно з внутрішніми положеннями банку покладено обов`язок приймати рішення про відкриття поточних рахунків клієнтів, а також уповноважених осіб (особи) банку, які (яка) відповідно до внутрішніх положень банку здійснюють перевірку на достовірність і відповідність чинному законодавству документів та копій документів, що подаються клієнтом, а також контролюють правильність присвоєння номера рахунка клієнта та його відповідність внутрішньому плану рахунків банку.
Операції за рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Інструкцією № 492, Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (із змінами) (далі - Положення), та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відповідно до пункту 4.14 Положення емітенти платіжних карток зобов`язані в порядку та строки, визначені договором, надавати клієнтам виписки про рух коштів на їх картрахунках за операціями, що виконані клієнтами та їх довіреними особами.
Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) за картковими рахунками клієнтів обумовлюється у договорі банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями слугує доказом укладення такого договору.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року в справі № 520/14809/14-ц (провадження № 61-8842св18) та від 12 квітня 2018 року в справі № 201/11810/15-ц (провадження № 61-3932св18) та у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 757/20962/18-ц.
Згідно п. 3.2. Заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (кредиту), підписаної сторонами, відповідач просила надати їй кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту) на її картковий рахунок № НОМЕР_1 , в межах встановлення максимальних параметрів кредитування, а бажаний розмір кредиту 27 050 гривень (а. с. 70).
В заяві на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (кредиту), підписаній позичальником, визначено базовий розмір процентної ставки 38 % річних. З розрахунку вбачається, що саме такий розмір процентів застосовувався позивачем.
З наданої позивачем виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що з 03 серпня 2019 року відповідач, як отримувала кредитні кошти, так і здійснювала дії по їх погашенню, відповідно твердження в апеляційній скарзі про відсутність доказів на погашення є надуманим.
З огляду на те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ «Ощадбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то в суду першої інстанції були підстави для стягнення з відповідача суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів в розмірі 23 308 грн 99 коп.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання, до повного виконання грошового зобов`язання.
За змістом ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.
Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.
Отже, виходячи з вищенаведених норм та доведеності невиконання відповідачем зобов`язання в частині сплати (кредиту) та процентів за ним апеляційний суд приходить до висновку що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3 % річних на суму простроченого кредиту в розмірі 425 грн 22 коп., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів у сумі 77 грн. 45 коп., суми втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі – 256 грн 32 коп. та суми втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі – 52 грн 81 коп. – є вірним та грунтується на нормах закону.
Таким чином, підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних  вимог про стягнення з відповідача основного боргу (тіла кредиту), процентів, 3 % річних на суму простроченого кредиту, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, суми втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та суми втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом немає, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовну вимогу про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, оскільки таке стягнення не було обумовлено сторонами при укладенні договору кредиту. 
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети – заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.
Як вбачається з матеріалів справи, у заяві на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) підписаній відповідачем, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання та її визначеного розміру, тощо, а Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 10 - 57)  та надані позивачем додатки: умови користування кредитною лінією (кредитом) (а.с. 58), Правила користування  платіжними картками, емітованими АТ «ОЩАДБАНК» (59 - 60), та Паспорти споживчого кредиту (а.с. 61 - 69) не містять підписів ні позивача, ні відповідача, є лише бланками, а тому їх  не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 серпня 2019 року шляхом підписання заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту). В матеріалах справи відсутні будь-які інші письмові докази які б містили узгодження між  ОСОБА_1   та Банком порядку сплати  пені за прострочення виконання зобов`язань за договором.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ «Ощадбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів» та повідомив споживача про умови кредитування, узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважає узгодженими банк, відповідно, не має підстав стверджувати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у виді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, та стягувати з відповідача на користь позивача пеню, отже в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановлення в цій частині нового, яким слід відмовити у стягнення з ОСОБА_1 пені в розмірі 251, грн 15 коп.
Відтак доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення пені підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового про відмову у задоволенні позову в цій частині (ст. 376 ЦПК України).
Оскільки в резолютивній частині рішення суду першої інстанції зазначено лише загальну суму заборгованості (без її конкретизації), апеляційний суд приходить до висновку що абзац другий резолютивної частини рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 травня 2021 року слід змінити в редакції цієї постанови.
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.
При зверненні до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 102 грн (а.с. 1).
З урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позову (99, 10 %) з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2 083, 08 грн (2 102 х 99, 10% = 2 083, 08).
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 153 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією за № 89470 (а.с. 115). У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, з урахуванням принципу пропорційності з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 0, 9 % понесених нею судових витрат, що становить 28, 37 грн (3 153 х 0, 9 % = 28, 37).
Частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторона звільняється від обов`язку сплатити одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України різниця судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «ОЩАДБАНК» становить 2 054, 71 грн (2 083, 08  грн – 28, 37 грн = 2 054, 71 грн).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.
З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Гавриліним Антоном Володимировичем, задовольнити частково.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 травня 2021 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в редакції цієї постанови:
«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» 28 016 грн 54 коп. заборгованості за кредитним договором від 02 серпня 2019 року, що склалася станом на 20 жовтня 2020 року, яка складається з: основного боргу у розмірі 23 308 грн 99 коп., процентів за користування кредитом в розмірі 3 644 грн 60 коп., інфляційних втрат за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 256 грн 32 коп., інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 52 грн 81 коп., 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 425 грн 22 коп., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 77 грн 45 коп.»
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 травня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 251 грн 15 коп. та в частині розподілу судових витрат скасувати, та в цій частині постановити нове:
Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» про стягнення з ОСОБА_1 пені у розмірі 251 грн 15 коп. за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», 2 054 (дві тисячі п`ятдесят чотири) грн 71 коп. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Позивач – АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк», місцезнаходження: вул. Соборна, 71, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 09302607.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук