ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1494/21                                                                   

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Беспалова О.О.
За участю секретаря: Шевченко Е.П. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року, суддя Бабич А.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,- 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора  при розгляді його заяви від 21.02.2021, що призвело до порушення його права на отримання відповіді;
- зобов`язати Генеральну прокуратуру  провести перевірку за його участі та надати законну відповідь;
- зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 500000 грн.
Відповідно до рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора (01001, м. Київ-11, вул. Різницька, буд. 13/15) за результатом попереднього розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.02.2021.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора (01001, м. Київ-11, вул. Різницька, буд. 13/15) повторно здійснити попередній розгляд заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від 21.02.2021 з урахуванням висновків суду в цьому рішенні та прийняти одне з рішень, визначених пунктом 3 розділу ІІ Інструкції про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора 06.08.2020 №363.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Офіс Генерального прокурора подав апеляцйну скаргу в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року та закрити провадження у справі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судовою колегією встановлено, що  21.02.2021 позивач звернувся до відповідача заявою, в якій зазначив, що Черкаська обласна прокуратура тричі пересилала його звернення до Черкаської місцевої прокуратури, чим порушила Конституцію України та ст.7 Закону України "Про звернення громадян". Прокурор ОСОБА_2 визнала ст.358 Кримінального кодексу України, яка передбачає позбавлення волі. Однак відсутня постанова вказаного прокурора щодо передачі кримінального провадження №120152500040002560 від слідчого до дізнавача, який працює зі злочинами, що не передбачають позбавлення волі. Прокурор ОСОБА_2 не вжила заходи щодо поновлення розслідування, яке триває з 2015 року, таким чином приховавши злочин слідчих ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Тому просив вжити заходи шляхом:
відміни постанови прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_2 від 22.07.2020 і направити йому нову постанову;
зобов`язання Черкаську місцеву прокуратуру прийняти постанову про повернення органам слідства кримінального провадження №120152500040002560, оскільки на його звернення ОСОБА_2 не добросовісно виконує обов`язки та не вживає заходи;
притягнути до відповідальності посадових осіб Черкаської обласної прокуратури, які порушують ст.7 Конституції України;
врахувати, що позивач виграв у Генеральної Прокуратури позов щодо ігнорування Конституції України та Законів України.
Супровідним листом від 11.03.2021 №27/2-25254вих-21 відповідач повідомив, що звернення позивача надіслано за належністю для організації розгляду та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства до Черкаської обласної прокуратури. Про результати розгляду просив повідомити автора.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач звернувся до Офісу Генерального прокурора  в порядку, передбаченому Законом  України «Про звернення громадян», то, направивши звернення позивача від 21.02.2021року на розгляд до Черкаської обласної прокуратури  відповідач порушив закріплений цим Законом та Інструкцією порядок розгляду звернень громадян органами прокуратури. 
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.
Колегія суддів не може погодитись з доводами суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси 
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Пунктом 1 частини другої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Частиною 2 даної норми Закону визначено, що  юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини 3 статті 19 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
В той же час юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
В адміністративному позові ОСОБА_1 зазначив про те, що підставою звернення до суду є бездіяльність Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нерозгляді його звернення від 21.02.2021 року безпосередньо Офісом Генерального прокурора  та перенаправленні його до Черкаської обласної прокуратури.
На думку позивача, такі дії Офісу Генерального прокурора суперечать положенням статті 19 Конституції України  та ст. 6 Європейської Конвенції з прав і основоположних свобод людини.
Водночас, із долученої до справи заяви   ОСОБА_1 від 22 лютого 2021 року   вбачається, що останній просив Офіс Генерального прокурора (прокуратура України згідно заяви) скасувати постанову прокурора Черкаської  місцевої  прокуратури ОСОБА_2 від 22.07.20 та направити йому нову постанову; зобов`язати Черкаську місцеву прокуратру прийняти постанову про повернення до органу досудового слідства кримінальне провадження та притягнути до відповідальності посадових осіб Черкаської обласної прокуратруи.
Отже, посилання позивача на те, що він звернувся до Офісу Генерального прокурора в порядку Закону № 393/96-ВР є безпідставними, оскільки зі змісту вказаного вище звернення убачається, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача в порядку КПК України зі скаргою на дії працівників Черкаської обласної прокуратури в рамках досудового розслідування  в кримінальній справі.
Відповідно до частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Статтею 2 цього Кодексу визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено у параграфі 1 глави 26 КПК України.
Конституційний Суд України в Рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.
У Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.Крім того, імперативний припис пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
При цьому Конституційний Суд України у цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року № 826/13340/15.
З огляду на вищевикладене, та з урахуванням, що у цій справі спір стосується правомірності дій Офісу Генерального прокурора при розгляді скарги позивача на дії працівників Черкаської обласної прокуратури , які здійснюють досудове розслідування в кримінальному провадженні,  колегія суддів приходить до висновку, що зазначений спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судом за правилами КПК України.
Отже, у даному спорі компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд заявлених ОСОБА_1 вимог, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.
Таким чином, суд першої інстанції  дійшов помилкового висновку про те, що спірні правовідносини повинні розглядатися за правилами, встановленими КАС України.
Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право 3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно з частиною 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених    статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року, провадження у справі закрити.
Керуючись ст. ст. 238, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року скасувати.
Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Беспалов О.О.