Постанова
Іменем України
 
30 червня 2021 року
місто Київ
 
справа № 740/4523/18
провадження № 61-5826св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Ніжинська гімназія № 3 Ніжинської міської ради Чернігівської області, Управління освіти Ніжинської міської ради Чернігівської області,
треті особи: Ніжинська міська рада Чернігівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_42 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_44 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2019 року у складі судді Ковальової Т. Г. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Іванової Г. П., Онищенко О. І.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 у вересні 2018 року звернулась до суду з позовом до Ніжинської гімназії № 3 Ніжинської міської ради Чернігівської області (далі - Ніжинська гімназія № 3), Управління освіти Ніжинської міської ради Чернігівської області (далі - Управління освіти), у подальшому уточненим, просила суд:
-                  визнати незаконними дії начальника Управління освіти Крапив`янського Станіслава Миколайовича щодо зменшення розміру заробітної плати ОСОБА_1 внаслідок зменшення розміру надбавки за престижність праці педагогічного працівника;
-                  скасувати наказ начальника Управління освіти Крапив`янського С. М. від 22 червня 2018 року № 240 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці»;
-                  визнати незаконними дії директора Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_18 щодо зменшення розміру заробітної плати ОСОБА_1 внаслідок зменшення розміру надбавки за престижність праці педагогічного працівника;
-                  скасувати наказ директора Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_18 від 23 червня 2018 року № 115 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці»;
-                  визнати незаконними дії начальника Управління освіти Крапив`янського С. М. щодо видання наказу від 05 вересня 2018 року № 191-п «Про встановлення надбавки»;
-                  скасувати наказ начальника Управління освіти Крапив`янського С. М. від 05 вересня 2018 року № 191-п «Про встановлення надбавки»;
-                  визнати незаконними дії директора Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_18 щодо видання наказу від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам»;
-                  скасувати наказ директора Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_18 від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам».
Позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона з 21 серпня 1989 року працює у Ніжинській гімназії № 3 Ніжинської міської ради Чернігівської області (далі - Ніжинська гімназія № 3) на посаді вчителя російської мови та літератури. З 23 серпня 2007 року працює на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Ніжинської гімназії № 3. Зазначила, що оскаржувані нею накази є незаконними, оскільки ними запроваджено зменшення надбавки педагогічним працівникам. Стверджувала, що зміст оскаржуваних нею наказів не узгоджується із положеннями частин четвертої та п`ятої статті 97, статей 98, 103 КЗпП України, статті 57 Закону України «Про освіту», статей 2, 6, частини другої статті 8, статті 13 Закону України «Про оплату праці», постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373, із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 88 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування».
Зазначила, що зменшення розмірів надбавок педагогічним працівникам має бути погодженим відповідним профспілковим комітетом, проте зі змісту оскаржуваних наказів не слідує, що відповідне погодження було здійснено, і за цих обставин відсутність погодження Профспілки працівників освіти Ніжинської міської ради на зміну істотних умов праці педагогічним працівникам є також порушенням законодавства, що є додатковою підставою для скасування судом оскаржуваних позивачем наказів.
Стислий виклад заперечень інших учасників справи
Ніжинська гімназія № 3 просила відмовити у задоволенні позову, оскільки наказами Управління освіти та Ніжинської гімназії № 3 попередні умови праці позивачу поновлено.
Управління освіти заперечувало проти задоволення позову в повному обсязі, враховуючи, що ОСОБА_1 поновлено попередні умови оплати її праці та установлено надбавку у розмірі 20 відсотків від посадового окладу з 01 вересня 2018 року.
Ніжинська міська рада Чернігівської області просила вирішити спір на розсуд суду.
Оскільки в позовній заяві ОСОБА_1 викладалася вимога про скасування оспорюваних наказів в цілому, цими наказами зачіпаються інтереси щодо оплати праці інших працівників освіти, тому відповідно до статті 53 ЦПК України ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 лютого 2019 року цих осіб залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
ОСОБА_53 , ОСОБА_59 , ОСОБА_52 , ОСОБА_63 , ОСОБА_98 надіслали до суду письмові заяви про те, що вони не заперечують проти задоволення позову ОСОБА_1 
ОСОБА_32 , ОСОБА_17 , ОСОБА_101 , ОСОБА_26 , ОСОБА_29 , ОСОБА_102 , ОСОБА_23 , ОСОБА_46 , ОСОБА_27 , ОСОБА_30 , ОСОБА_19 заперечували проти задоволення позову.
ОСОБА_31 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до наявних матеріалів і наданих доказів, обставин справи, викладених у позовній заяві та досліджених у судовому засіданні, позивач не надала належних та допустимих доказів порушення, невизнання або оспорювання саме її прав.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову про визнання неправомірними дій Управління освіти щодо видання наказу від 22 червня 2018 року № 240 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» в частині відносно ОСОБА_1 ; про визнання неправомірними дій Ніжинської гімназії № 3 щодо видання наказу від 23 червня 2018 року № 115 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» в частині відносно ОСОБА_1 ; про визнання неправомірними дій Ніжинської гімназії № 3 щодо видання наказу від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам», в частині відносно ОСОБА_1 , задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині.
Визнано неправомірними дії Управління освіти Чернігівської області щодо видання наказу від 22 червня 2018 року № 240 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» в частині відносно ОСОБА_1 ; визнано неправомірними дії Ніжинської гімназії № 3 щодо видання наказу від 23 червня 2018 року № 115 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» в частині відносно ОСОБА_1 ; визнано неправомірними дії Ніжинської гімназії № 3 щодо видання наказу від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам» в частині відносно ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначив, що оскаржувані позивачем накази стосовно ОСОБА_1 прийнято відповідачами без додержання правил чинного законодавства, яке регламентує спірні правовідносини. Оскаржувані позивачем накази стосовно ОСОБА_1 прийнято відповідачами без додержання вимог статті 97 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про оплату праці», яка регламентує гарантії дотримання прав щодо оплати праці, а також без додержання правил постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» (з наступними змінами).
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
ОСОБА_1 24 березня 2020 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявник як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначила, що:
- оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, зокрема, неправильно застосовані норми статті 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України, Закону України «Про оплату праці», статті 97 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування» із наступними змінами;
- відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Управління освіти у червні 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із відзивом, у якому просило касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишити без змін.
Управління освіти зазначило, що суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи, дослідив додаткові докази та ухвалив постанову з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження, а ухвалою від 16 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені 
пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 21 серпня 1989 року ОСОБА_1 призначена на посаду вчителя російської мови та літератури у Ніжинській гімназії № 3.
27 серпня 2007 року ОСОБА_1 призначена на посаду заступника директора з навчально-методичної роботи у Ніжинській гімназії № 3.
Відповідно до наказу Управління освіти від 22 червня 2018 року № 240 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» з 01 вересня 2018 року ухвалено змінити істотні умови праці - розміри надбавки керівникам комунальних закладів загальної середньої освіти з 20 відсотків від посадового окладу до 5 відсотків від посадового окладу.
Наказом Ніжинської гімназії № 3 від 23 червня 2018 року № 115 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» ухвалено попередити педагогічних працівників, працівника бібліотеки ОСОБА_99 про зміну істотних умов праці - розмірів надбавки з 20 відсотків від посадового окладу до 5 відсотків від посадового окладу, з 50 відсотків від посадового окладу до 25 відсотків від посадового окладу з 01 вересня 2018 року.
05 вересня 2018 року Управлінням освіти видано наказ № 191-п «Про встановлення надбавки», пунктами 1-6 якого з 01 вересня 2018 року встановлено відповідну надбавку керівникам комунальних закладів дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, працівникам міського методичного кабінету, бібліотекарю ММК, директорам ЗОШ № 1, 2, 4, 5, 11, 12, 13, 14, 17, гімназії № 3, ННВК № 16 «Престиж» тільки за години роботи директора. За години роботи вчителя згідно з тарифікацією директорам ЗОШ № 1, 2, 4, 5, 11, 12, 13, 14, 17, гімназії № 3, ННВК № 16 «Престиж» встановлено надбавку у розмірі 10 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) вчителя.
Згідно з пунктом 7, підпунктом 7.1 цього наказу керівникам комунальних закладів дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти вирішено установити своїми наказами надбавки педагогічним працівникам у межах фонду заробітної плати з 01 вересня 2018 року. 
Наказом Ніжинської гімназії № 3 від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам» ОСОБА_1 встановлено надбавку у розмірі 20 % посадового окладу (ставки заробітної плати) з 01 вересня 2018 року до 20 жовтня 2018 року, з 21 жовтня 2018 року встановлено надбавку у розмірі 10 відсотків посадового окладу.
Відповідно до довідки Ніжинської міської організації Профспілки працівників освіти і науки України від 14 січня 2019 року ОСОБА_1 з 1989 року є членом Профспілки первинної профспілкової організації Ніжинської гімназії № 3, яка є структурним підрозділом Ніжинської міської організації Профспілки працівників освіти і науки України.
Згідно з інформацією Ніжинської міської організації Профспілки працівників освіти і науки України від 14 січня 2019 року № 3 міський комітет Профспілки працівників освіти повідомляє, що Управління освіти у 2018 році не зверталось до МК Профспілки з питань погодження зменшення надбавок за престижність педагогічним працівникам закладів освіти. Рішення з цього питання профспілковим органом не приймалось.
Наказом Управління освіти від 13 березня 2019 року № 114 «Про внесення змін до пункту 3 наказу від 22.06.2018 року №240 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» ухвалено внести зміни до пункту 3 наказу від 22 червня 2018 року № 240 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» та викласти його у такій редакції: «3. Керівникам закладів загальної середньої освіти (крім ЗОШ №№ 7, 9, 10, 15) попередити педагогічних працівників (крім заступників директора з навчально-виховної роботи, заступника директора з виховної роботи Ніжинської гімназії № 3), працівників бібліотек про зміну істотних умов праці - розмірів надбавки з 20 відсотків від посадового окладу до 5 відсотків від посадового окладу, з 50 відсотків від посадового окладу до 25 відсотків від посадового окладу з 01 вересня 2018 року». Ухвалено наказ вважати таким, що діє з 22 червня 2018 року.
Відповідно до тексту наказу його прийнято Управлінням освіти з метою приведення наказу від 22 червня 2018 року № 240 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» у відповідність до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування». 
Наказом Ніжинської гімназії № 3 від 14 березня 2019 року № 45 «Про внесення змін до пункту 1 наказу від 23 червня 2018 року № 115 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» ухвалено внести зміни до пункту 1 наказу від 23 червня 2018 року № 115 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» та викласти його у такій редакції: «1. Педагогічним працівникам (крім заступників директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_47 , ОСОБА_55 , ОСОБА_1 , заступника директора з виховної роботи ОСОБА_56 ), працівнику бібліотеки ОСОБА_99 змінити істотні умови праці - розміри надбавки з 20 відсотків від посадового окладу до 5 відсотків від посадового окладу, з 50 відсотків від посадового окладу до 25 відсотків від посадового окладу відповідно з 01 вересня 2018 року». Ухвалено наказ вважати таким, що діє з 23 червня 2018 року.
Цей наказ видано Ніжинською гімназією № 3 з метою приведення наказу Ніжинської гімназії № 3 від 23 червня 2018 року № 115 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» у відповідність до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування».
Наказом Ніжинської гімназії № 3 від 14 березня 2019 року № 46 «Про внесення змін до наказу від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам» ухвалено внести зміни до пункту 1 наказу від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам» та доповнити його пунктом 1.12 такого змісту: «1.12.  ОСОБА_1 , заступнику директора з навчально-виховної роботи, вчителю зарубіжної, української літератури». Ухвалено пункт 3 наказу від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам» вважати таким, що втратив чинність, а цей наказ вважати таким, що діє з 31 серпня 2018 року.
Цей наказ прийнято Ніжинською гімназією № 3 з метою приведення наказу Ніжинської гімназії № 3 від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам» у відповідність до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 року № 373 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування».
Відповідно до пояснень в судовому засіданні апеляційного суду представника Управління освіти ОСОБА_1 було нараховано та виплачено заробітну плату у березні 2019 року з урахуванням перерахунку доплати надбавки за престижність за період з 21 жовтня 2018 року до 28 лютого 2019 року в сумі 3 681, 92 грн, що є документально підтвердженим.
Оцінка аргументів касаційної скарги в частині вирішення вимог, заявлених до Управління освіти
Перевіряючи законність та обґрунтованість постановлених у справі рішень в частині вирішення позовних вимог, пред`явлених до Управління освіти, Верховний Суд зробив такі висновки.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватно-правових відносин.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Адміністративні правовідносини характеризується владним підпорядкуванням однієї сторони цих відносин іншій стороні.
Сферою виникнення публічно-правових спорів є публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина або юридичної особи не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
За правилами пункту 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).
За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.
Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.
Натомість індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження з управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення (підпункт 1 пункту «а» частини першої статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради (частини перша, друга статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Надаючи правову оцінку природі оскаржуваного наказу Управління освіти від 22 червня 2018 року № 240 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці», а також наказу Управління освіти від 05 вересня 2018 року № 191-п «Про встановлення надбавки», Верховний Суд врахував, що такі накази за своєю правовою природою є локальними нормативно-правовими актами, встановлюють обов`язкові правила поведінки загального характеру для працівників освіти, які підпорядковані Управлінню освіти. Запроваджені в оскаржуваних наказах правила щодо встановлення надбавки за престижність праці стосуються широкого кола осіб, а не лише позивача у справі, яка переглядається, та мають діяти безстроково.
Видаючи такі накази, Управління освіти як самостійний суб`єкт владних повноважень і виконавчий орган (підрозділ) Ніжинської міської ради здійснювало реалізацію покладених на нього законодавством та делегованих органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій щодо прийняття рішення зі здійснення матеріально-фінансового забезпечення навчальних закладів, які знаходяться в межах відповідної території і належать до сфери управління міської ради, що свідчить про публічно-правовий, а не приватно-правовий характер спірних правовідносин.
Подібних висновків щодо публічно-правого характеру правовідносин дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 0340/1429/18 (провадження № 11-277апп19).
У зв`язку з наведеним Верховний Суд дійшов висновку, що спірні правовідносини в частині оскарження наказів Управління освіти є публічно-правовими, а отже, розгляд справи має здійснюватися у порядку адміністративного судочинства.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Враховуючи, що оскаржувані наказ Управління освіти від 22 червня 2018 року № 240 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці», а також наказ Управління освіти від 05 вересня 2018 року № 191-п «Про встановлення надбавки» є локальними нормативно-правовими актами, спірні правовідносини мають публічно-правовий характер, Верховний Суд зробив висновок, що провадження у справі в цій частині позовних вимог до згаданих відповідачів потрібно закрити, оскільки справа в цій частині вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Щодо наслідків закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови.
Отже, закінчивши касаційний розгляд і закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд касаційної інстанції має роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.
З огляду на те, що Верховний Суд дійшов висновку на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, суд відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.
Щодо вирішення позовних вимог, заявлених до Ніжинської гімназії № 3
Верховний Суд врахував, що ОСОБА_1 не оскаржувала постанову апеляційного суду в частині задоволених вимог (визнання неправомірними дій Ніжинської гімназії № 3 щодо видання наказу від 23 червня 2018 року № 115 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» в частині відносно ОСОБА_1 ; визнання неправомірними дій Ніжинської гімназії № 3 щодо видання наказу від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам» в частині відносно ОСОБА_1 ), а тому в цій частині постанова апеляційного суду не переглядається.
Надаючи оцінку законності та обґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення інших позовних вимог, зокрема, про:
-                  визнання незаконними дій директора Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_18 щодо видання наказу від 23 червня 2018 року № 115 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» в цілому;
-                  скасування наказу директора Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_18 від 23 червня 2018 року № 115 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» в цілому;
-                  визнання незаконними дій директора Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_18 щодо видання наказу від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам» в цілому;
-                  скасування наказу директора Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_18 від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам» в цілому, Верховний Суд врахував, що позивач не довела, що такими діями та оскаржуваними наказами, в цілому, порушені її права та інтереси, оскільки за встановлених фактичних обставин справи попередні умови праці позивачу поновлено відповідно до наказу Управління освіти від 13 березня 2019 року № 114, наказу директора Ніжинської гімназії № 3 від 14 березня 2019 року № 45 та наказу директора Ніжинської гімназії № 3 від 14 березня 2019 року № 46, а питання щодо визначення умов оплати праці відповідно до оскаржуваних наказів директора Ніжинської гімназії № 3 не стосуються прав та інтересів позивача у справі.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.
За змістом наведених норм процесуального права суд може задовольнити позов лише тієї особи, яка має право пред`явлення вимоги до відповідачів. У разі відсутності у позивача такого права, його вимоги не підлягають задоволенню.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 2-216/2011 (провадження № 61-5909св18).
Верховний Суд врахував, що працівники освіти, які підпадають під дію оскаржуваних наказів Ніжинської гімназії № 3, не оскаржували рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині висновків, а так само не зверталися з самостійними вимогами про скасування цих наказів в частині, що стосувалася кожного з працівників, а тому обґрунтованими є висновки судів про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконними дій директора Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_18 щодо видання наказу від 23 червня 2018 року № 115 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» в цілому; скасування наказу директора Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_18 від 23 червня 2018 року № 115 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці» в цілому; визнання незаконними дій директора Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_18 щодо видання наказу від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам» в цілому; скасування наказу директора Ніжинської гімназії № 3 ОСОБА_18 від 31 серпня 2018 року № 134 «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам» в цілому варто відмовити, оскільки такі дії та накази не порушують прав та інтересів позивача.
У зв`язку з наведеним Верховний Суд дійшов висновку про залишення без змін оскаржуваних судових рішень в частині вирішення позовних вимог, заявлених до Ніжинської гімназії № 3.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255, частиною першою статті 256, пунктами 1, 5 частини першої статті 409, статтею 410, частинами першою та другою статті 414, статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у частині вирішення позовних вимог до Управління освіти Ніжинської міської ради Чернігівської області скасувати.
Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Ніжинської міської ради Чернігівської області, треті особи: Ніжинська міська рада Чернігівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_42 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_44 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , 
про: 
-                  визнання незаконними дій начальника Управління освіти Крапив`янського Станіслава Миколайовича щодо зменшення розміру заробітної плати ОСОБА_1 внаслідок зменшення розміру надбавки за престижність праці педагогічного працівника;
-                  скасування наказу начальника Управління освіти Крапив`янського Станіслава Миколайовича від 22 червня 2018 року № 240 «Про зміни істотних умов праці - розмірів оплати праці»;
-                  визнання незаконними дій начальника Управління освіти Крапив`янського Станіслава Миколайовича щодо видання наказу від 05 вересня 2018 року № 191-п «Про встановлення надбавки»;
-                  скасування наказу начальника Управління освіти Крапив`янського С. М. від 05 вересня 2018 року № 191-п «Про встановлення надбавки».
В іншій частині рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 травня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                               О. В. Ступак

Судді                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                                      С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко