УХВАЛА

16 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 334/824/20(ЗП/280/34/20)
адміністративне провадження № К/9901/28000/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі № 334/824/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови, -
УСТАНОВИВ:
Як вбачається з касаційної скарги та відомостей Єдиного Державного реєстру судових рішень, 17 лютого 2020 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, в якій позивач просив суд: 
- визнати протиправною та скасувати прийняту заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. постанову від 29.01.2020 № ЗП 4151/314/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 1752660,00 гривень.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову від 29.01.2020 №ЗП 4151/314/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, прийняту заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 10 510,00 грн. (десять тисяч п`ятсот десять гривень 00 коп.).
Головне управління Держпраці у Запорізькій області оскаржило зазначене рішення в апеляційному порядку.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 334/824/20 залишено без руху та надано десятиденний строк, який обліковується з дня отримання копії ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги шляхом надання до суду оригіналу документу про сплату судового збору та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2021 року, в задоволенні клопотання Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про відстрочення сплати судового збору - відмовлено. Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №160/13478/19 - повернуто заявнику.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року в адміністративній справі №334/824/20(ЗП/280/34/20).
02 серпня 2021 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Держпраці у Запорізькій області на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі № 334/824/20.
Головне управління Держпраці у Запорізькій області вимоги своєї касаційної скарги мотивує тим, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.
Надаючи оцінку аргументам касаційної скарги щодо їхньої обґрунтованості, Верховний Суд керується такими мотивами.
Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а в статті 296 цього Кодексу закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, і зокрема щодо надання документа про сплату судового збору.
За правилами частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їхню реалізацію так, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без значних затримок та невиправданих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, розумно використовувати наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом встановлена як одна з основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків разом з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених також і нормами процесуального закону, і не можуть та не повинні отримувати вигоду від їхнього порушення, уникати або через допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, зумовлене, насамперед, специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків спрямоване на забезпечення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків передбачене законом також для того, щоб дисциплінувати учасників адміністративного судочинства та стимулювати своєчасне виконання ними певних процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.
Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Верховний Суд звертає увагу, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може бути потреба дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «добропорядного публічного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею самою.
Постановляючи оскаржену ухвалу, суд апеляційної інстанції керувався тим, що вимоги суду, викладені в ухвалі від 19 квітня 2021 року, скаржником виконані частково, від заявника на адресу суду надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору у відповідності до приписів пункту 20 статті 5 ЗУ "Про судовий збір", за змістом якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, його територіальні органи.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 27 квітня 2021 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання надмірному тиску на суб`єктів господарювання", яким ст. 5 Закону України "Про судовий збір" доповнено п. 20.
Отже, з 27 квітня 2021 року відповідач, звільнений від сплати судового збору в усіх інстанціях в силу закону, в свою чергу підстави для його додаткового звільнення від сплати судового збору - відсутні.
Втім, вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в частині надання до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі станом на 14 грудня 2020 не виконано.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження у цій справі з дотримання норм процесуального права.
Отже, подана Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їхнього застосування чи тлумачення, що відповідно до пункту 5 частини першої та частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Керуючись положеннями пункту 5 частини першої, приписами частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держпраці у Запорізькій області на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі № 334/824/20 (ЗП/280/34/20).
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                Т. Г. Стрелець
Судді                                                                                                     С. Г. Стеценко  
                                                                                                    Л. В. Тацій