УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №294/380/20 Головуючий у 1-й інст. Лесько М. О. 
Категорія 10 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого – судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.
з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 294/380/20 за позовом ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю
за апеляційною скаргою Вільшанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Леська М.О. в смт. Чуднів,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати за ним право власності на об`єкт нерухомого майна «Чуднівський пивоварний завод», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається із виробничого будинку, а саме Б-1 - виробничий корпус (фундамент), К-1 - котельна (фундамент), П-1 - прохідна (фундамент), №1 - огорожа, стіни з/б, №2 - димохідна труба, №3 - артсвердловина (труба Д.0.20), розташований на земельній ділянці площею 3.16 га., за набувальною давністю.
В обґрунтування позову зазначав, що 17.02.2004 між ним та приватним підприємством «Динаміс» було укладено договір купівлі-продажу вказаного вище об`єкта нерухомості, відповідно до умов якого він 17.04.2004 сплатив продавцеві гроші в сумі 15 000 грн. та прийняв майно у своє володіння та користування. Сторони договору погодили проведення його державної реєстрації у семиденний термін з моменту укладення договору, однак, продавець у визначений час не з`явився для нотаріального посвідчення договору. У подальшому ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14.12.2004 у справі №4/116«б» було ліквідовано юридичну особу банкрута ПП «Динаміс».
Позивач вважає, що він хоча й без достатньої правової підстави, однак добросовісно заволодів зазначеними приміщеннями на підставі письмового договору купівлі-продажу, виготовив технічну документацію на придбане майно та з 2004 року відкрито і безперервно володів цим майном, ніколи не приховував свого володіння цією нерухомістю та ніхто та ніколи не претендував на неї. Позивач вважає, що в нього є всі підстави для звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на ці приміщення в порядку набувальної давності.
Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна «Чуднівський пивоварний завод», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається із виробничого будинку, а саме Б-1 - виробничий корпус (фундамент), К-1 - котельна (фундамент), П-1 - прохідна (фундамент), №1 - огорожа, стіни з/б, №2 - димохідна труба, №3 - артсвердловина (труба Д.0.20), розташований на земельній ділянці площею 3.16 га., за набувальною давністю.
В апеляційній скарзі, Вільшанської сільська рада Чуднівського району, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції помилково було встановлено факт заволодіння ОСОБА_2 майном на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2004 року, так як на момент укладення такого договору майно, зазначене у відповідному договорі взагалі було відсутнє як таке. ПП «Динаміс» (продавець за договором) 21.02.2001 року уклало кредитний договір з філією AT «Укрексімбанк» в м. Житомирі і об`єкт нерухомого майна - цілісний майновий комплекс «Чуднівський пивоварний завод», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебував в іпотеці в повному обсязі і на відповідне майно було накладено заборону на відчуження Приватним нотаріусом Чуднівського районного нотаріального округу Житомирської області, яким і було посвідчено такий договір. До позовної заяви було додано ухвалу Господарського суду Житомирської області від 14 грудня 2004 року, по справі за № 4/116 «б», згідно якої було ліквідовано юридичну особу банкрута - ПП «Динаміс», що зареєстроване виконавчим комітетом Бердичівської міської ради. Лише після 14 грудня 2004 року, в процесі розібрання цілісного майнового комплексу, про що зазначено свідками в судовому засіданні, утворилось майно, право власності на яке було визнано за позивачем на підставі рішення суду.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, що апеляційним судом було безпідставно поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року. Вказує, що 01 липня 2021 року державним реєстратором було внесено запис про державну реєстрацію спірного нерухомого майна. Відповідачем не надано суду апеляційної інстанції доказів, що стосуються фактів, на які він посилається в апеляційній скарзі.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу Вільшанська сільська рада зазначає, що вона отримала копію повного тексту судового рішення лише 1 липня 2021 року та подала апеляційну скаргу 2 серпня 2021 року (у перший після вихідного робочий день), а тому не пропустила строк на апеляційне оскарження. Проведення державної реєстрації на спірне нерухоме майно 1 липня 2021 року могло мати місце, оскільки державному реєстратору не було відомо про апеляційне оскарження рішення суду. Відповідач вказує, що судом першої інстанції помилково було встановлено факт володіння ОСОБА_1 спірним майном на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2004 року, оскільки зазначений договір є нікчемним в розумінні ч.1 ст. 203 ЦК України. Зазначає, що на момент підписання договору купівлі-продажу не було долучено документів, підтверджуючих існування майна із тими технічними характеристиками, які зазначені в договорі купівлі-продажу. Наголошує, що ОСОБА_1 не знає, що майно (артсверловина), яким, як він стверджує добросовісно, відкрито та безперервно володіє від 17 лютого 2004 року, належить ПРАТ «Цикорій» та знаходиться на території Волосівського старостинського округу Вільшанської сільської ради.
В суді апеляційної інстанції представник Вільшанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області Баліцький О.П. доводи апеляційної скарги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі та відповіді на відзив на апеляційну скаргу. Додатково пояснив, що громада заінтересована у використанні земельної ділянки під спірною нерухомістю шляхом отримує до свого бюджету земельного податку.
ОСОБА_1 та його представник адвокат Кравчук В.І. проти доводів апеляційної скарги заперечили, надали пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу та рішенні суду.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що 17.02.2004 між ОСОБА_1 та приватним підприємством «Динаміс» було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є «Чуднівський пивоварений завод», що розташований за адресою: вул. Чапаєва (на даний час –Заводська), 1, с. Вільшанка Чуднівського району Житомирської області та складається із виробничого будинку, а саме Б-1 - виробничий корпус (фундамент), К-1 - котельна (фундамент), П-1 - прохідна (фундамент), №1 - огорожа, стіни з/б, №2 - димохідна труба, №3 - артсвердловина (труба Д.0.20), розташований на земельній ділянці площею 3.16 га. (а.с. 7).
На виконання вимог пунктів 1.3 та 2.1 договору ОСОБА_1 сплатив продавцеві 15000 грн. вартості майна, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №2 від 17.02.2004 (а.с. 8).
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14 грудня 2004 року (справа 4/116»б») ліквідовано юридичну особу банкрута – Приватне підприємство «Динаміс» (м. Бердичів).
Довідкою Бердичівського міжміського бюро технічної інвентаризації №1905 від 27.12.2019, виданою ОСОБА_1 , підтверджується, що згідно даних паперових носіїв станом на 31.12.2012 право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 за ним в БТІ не зареєстроване. Під час обстеження земельної ділянки 18.12.2019 виявлено, що всі будівлі колишнього пивоварного заводу зруйновані, частково демонтована огорожа (а.с.17).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 досить тривалий час, а саме з 2004 року володіє об`єктом нерухомого майна – «Чуднівський пивоварений завод»; заволодів позивач даним майном добросовісно, сплативши попередньому титульному власнику суму грошей, обумовлену їх письмовим договором купівлі-продажу, при цьому право власності на вказаний об`єкт позивач не набув, оскільки не було проведено державної реєстрації такого права, та продовжував користуватись майном, яке юридично йому не належить, знаючи про це. Титульний власник майна – юридична особа ПП «Динаміс» з грудня 2004 року припинила своє існування у зв`язку з ліквідацією в процедурі банкрутства. Позивач протягом всього часу володіння майна був впевнений, що на це майно не претендують інші особи. Позивач володіє майном відкрито та безперервно протягом вже більше 15 років, що було підтверджено наявними в матеріалах справи доказами. Згідно з положеннями ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Проте погодитись з рішенням суду першої інстанції не можна з огляду на таке.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до положень частин 1, 4 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.
Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.
Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна.
Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом передбаченого в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, а також йому не пред`являвся правомочною особою позов про повернення майна.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на чуже нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Враховуючи зазначені положення, слід дійти висновку, що за наявності підстав вважати, що власник майна (якщо такий є) упродовж тривалого часу не виявляє наміру визнати спірне майно своїм, тобто він погодився із його втратою, таке майно може бути визнано власністю фактичного добросовісного володільця.
Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 Цивільного кодексу України.
Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Слід також зазначити, що норми статті  344 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.
       Як зазначено судом першої інстанції 17.02.2004 між ОСОБА_1 та приватним підприємством «Динаміс» було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є «Чуднівський пивоварений завод», що розташований за адресою: вул. Чапаєва (на даний час –Заводська), 1, с. Вільшанка Чуднівського району Житомирської області.
Договір купівлі-продажу укладено у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчено. 
Відповідно до ст. 657 ЦК України (в ред. на час укладення договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири)або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Згідно з ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Отже, договір-купівлі від 17.02.2004, укладений між ОСОБА_1 та ПП «Динаміс» є нікчемним та не може мати правових наслідків у вигляді переходу права власності на спірне майно. 
 Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
 Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
 Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
 Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
 Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 по справі № 910/17274/17.
Як на підставу заволодіння спірною нерухомістю та визнання права власності на неї за набувальною давністю як позивач, так і суд першої інстанції посилались на договір купівлі-продажу від 17 лютого 2004 року.        
Проте, ураховуючи наведену правову позицію Верховного суду можна дійти висновку, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 17.02.2004 року не посвідчено нотаріально, що суперечить положенням ст. 657 ЦК України, а тому недотримання вимог закону не може свідчити про добросовісність набувача майна в контексті положень ст. 344 ЦК України.
Суд першої інстанції у своєму рішенні також посилався на правовий висновок викладений у постанові ВП ВС від 14.05.2019 по справі № 910/17274/17.
Разом з тим, встановлюючи фактичні обставини справи, суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, що позивач  ОСОБА_1  виконав вимоги пунктів 1.3. та 2.1. договору та сплатив продавцеві 15 000 грн,  що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №2 від 17.02.2004, саме з цього дня позивач прийняв у володіння та користування вказаний в договорі об`єкт нерухомого майна.
Проте, як зазначено ВП ВС у названій постанові володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено добросовісність набуття майна, як підстави для визнання права власності на об`єкт нерухомості за набувальною давністю, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що за весь період часу з 2004 року, а також і в процесі розгляду даної цивільної справи відповідачем не було заявлено вимогу про визнання спірного майна безхазяйним, територіальна громада також не претендує на отримання цього об`єкта нерухомості у власність і фактично не існує спору між позивачем та відповідачем щодо права на майно та дійшов висновку, що задоволення позову ОСОБА_1 жодним чином не порушуватиме прав та законних інтересів відповідача.
Такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки сільська рада має інтерес в отриманні земельного податку від використання належної їй земельної ділянки. До того ж сільська рада має діяти у законний спосіб при розгляді питань про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на виконання рішення суду яким визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкти нерухомості за набувальною давністю. Проте, як вказує відповідач, на зазначеній ОСОБА_1 земельній ділянці розташована артезіанська свердловина №1860, що належить ПРАТ «Цикорій». До того ж сільська рада є тим органом, який уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Проведення державної реєстрації об`єкту нерухомого майна - Чуднівського пивоварного заводу 1 липня 2021 року на підставі рішення Чуднівського районного суду від 14.04.2021 не може бути підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги.
Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).
Клопотання позивача щодо постановлення окремої ухвали суду щодо сільського голови Вільшанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області Мельника С.А. з підстав наявності в його діях ознак скоєного злочину, а саме подання недостовірних або підроблених доказів під час розгляду цивільної справи №294/380/20 та її оскарження не підлягає до задоволення, оскільки доданий відповідачем до суду першої інстанції розрахунок заборгованості по утриманню земельної ділянки та сплаті земельного податку за 2005-2020 року (а.с.65,66) не брався до уваги ні судом першої, ні апеляційної інстанції, оскільки не впливав на предмет та підставу розгляду справи. Щодо подачі апеляційної скарги, то вона була подана у строки, передбачені законом, про що зазначено в ухвалі апеляційного суду Житомирської області від 09.08.2021.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Вільшанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області задовольнити.
Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Вільшанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області 3153 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 20.09.2021.

Головуючий                        Судді