ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3766/20  Номер провадження 22-ц/814/1795/21	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя : Триголов В.М., 
судді: Лобов О.А., Дорош А.І.,
секретар: Коротун І.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про зняття арешту,- 

                        В С Т А Н О В И В :
У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про зняття арешту. 
В обґрунтування позову вказує, що постановою заступника начальника СВ ПМ Кременчуцької ОДПІ від 09 квітня 1999 року накладено арешт на належну ОСОБА_2 на праві власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , чоловік позивача, помер. 
На час відкриття спадщини після ОСОБА_2 в органах ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження. Проте, позивач не має можливості вирішити питання щодо отримання свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю арешту на частину квартири, що входить до складу спадщини.
Просить суд зняти арешт, накладений постановою заступника начальника СВ ПМ Кременчуцької ОДПІ від 09 квітня 1999 року на належну ОСОБА_2 на праві власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Звільнено з-під арешту, накладеного постановою заступника начальника СВ ПМ Кременчуцької ОДПІ від 09 квітня 1999 року на належну ОСОБА_2 на праві власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . 
Не погодившись з рішенням районного суду, відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Полтавській областічерез свого представника подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.
Зокрема вказує на те, що місцевим судом не взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо виконання ОСОБА_2 вироку суду у справі №1-478/1999 від 06.09.1999 року, яким з нього стягнуто кошти в розмірі 104961,64 грн. 
Крім того, вказує, що Головне управління ДФС у Полтавській області є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки арешт на майно було накладено Кременчуцькою ОДПІ, а ГУ ДФС у Полтавській області не має повноважень на представництво інтересів податкових інспекцій.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Місцевим судом встановлено, що 08 вересня 2007 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який було зареєстровано Червонознам`янською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис за № 21, що підтверджується наявним в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб виданого вказаним органом, серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 , виданого 01 квітня 2019 року Кременчуцьким МВ ДРАЦС Гтую у Полтавській області, актовий запис за № 842.
Згідно витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної часткової власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по Ѕ частини за кожним.
Постановою старшого заступника начальника СВ ПМ Кременчуцької ОДПІ Степури А.А. від 09 квітня 1999 року було накладено арешт на належну на праві власності ОСОБА_2 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить частина спірної квартири. Повідомленням приватного нотаріуса Горішньоплавнівського міського нотаріального округу Полтавської області Куц С.М. від 17.06.2020 року №90/02-14 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, відкриту після смерті ОСОБА_2 з посиланням на наявність вказаного арешту.
Станом на день розгляду справи відсутні факти та обставини щодо наявності відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення будь-яких видів боргів з померлого ОСОБА_2 , у тому числі наявності фінансових та/або податкових боргів.
Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд дійшов висновку, що продовження безпідставного станом на час розгляду справи обтяження спадкового майна, перешкоджає позивачеві та третій особі ОСОБА_3 вирішити питання щодо прийняття спадщини та її розподілу, і реєстрації речових прав, зокрема прав володіння, користування та розпорядження арештованим майном, а звідси означає про втручання держави в особі відповідачів в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення цих осіб, тобто позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як на мирне володіння таким майном, так і штучне створення факту відсутності в останніх реальних сподівань та очікувань на його повернення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилалася на те, що майно, яке вона успадкувала, незаконно утримується під арештом, оскільки у державній виконавчій службі відсутні виконавчі документи на виконанні.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у відповідної редакції).
За змістом положень статті 60 указаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно п. 11 Постанові Пленуму ВССУ за № 5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.
Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Апелянтом не доведено факту невиконання вироку у справі №1-478/1999 від 06.09.1999 року в частині задоволеного цивільного позову. 
Разом з цим, колегія суддів бере до уваги доводи, викладені у відзиві на позов, надані представником ГУ ДПС у Полтавській області до місцевого суду, згідно яких за даними інформаційно-телекомунікаційної системи «Податковий блок» станом на 10.09.2020 року відсутній податковий борг відносно ОСОБА_2 .
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України. 
За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
                               
П О С ТА Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 травня 2021 року - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                                 В.М. Триголов        

       Судді        :                                                          А.І. Дорош

                                                                               О.А. Лобов