КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/7165/2021           
справа №759/3781/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2021 року                                                                                                м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л.М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-
встановив:
 
            В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення із ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС": 
-            95046 грн. заборгованості по заробітній платі, 
-            90100 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 
-            19155 грн. вихідної допомоги для догляду за дитиною до досягнення 14 річного віку, 
-            5108 грн. компенсації за невикористані 24 дні відпустки.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що з 27 жовтня 2017 року по 02 травня 2019 року перебувала на посаді директора та на 0,5 ставки на посаді бухгалтера цього ж товариства.
 
            06 лютого 2018 року повідомила товариство про намір звільнитися з посади директора на підставі статті 38 КЗпП України, проте рішення загальними зборами ухвалено не було, у зв`язку із чим в березні 2018 року звернулась із відповідним позовом до суду. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2019 року у справі №761/11396/18 у задоволенні позову відмовлено.
 
            Вказує, що на підставі наказу від 02 травня 2019 року №1-к все ж таки звільнилась, проте при звільненні не була виплачена заборгованість із заробітної плати в розмірі 95046 грн. за період з лютого 2018 року по травень 2019 року, що утворилась за час розгляду справи про звільнення. Зазначає, що факт невиплати заробітної плати з 06 лютого 2018 року установлений судом.
 
            Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 840,08 грн.  судового збору.
 
   Не погодившись з ухваленими рішеннями, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу від 09 квітня 2020 року скасувати в частині переходу у загальне провадження, ухвалу 09 листопада 2020 року скасувати в частині переходу у загальне провадження, рішення 04 березня 2021 року скасувати, позовні вимоги задовольнити.
 
В частині незгоди із ухвалами посилається на те, що перехід із спрощеного провадження в загальне можливий лише на підставі відповідної заяви відповідача або у разі подання зустрічного позову, проте зустрічного позову подано не було, а клопотання відповідача у відзиві на позовну заяву про розгляд справи у загальному провадженні не є заявою в розумінні процесуального закону.
 
Посилається на обставини розгляду Господарським судом міста Києва справи №910/3016/20, у якій за позовом ФОП ОСОБА_2 вирішено вимоги про стягнення плати з товариства за оренду частини квартири як офісу, необхідного ОСОБА_1 у зв`язку із незабезпеченням її робочим місцем.
 
            Ухвалою  Київського апеляційного суду від 01 липня 2021 року апеляційне провадження в частині оскарження ухвали суду від 09 квітня 2021 року та ухвали суду від 09 листопада 2021 року - закрито, оскільки ці ухвали не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, проте заперечення на такі ухвали включаються до апеляційної скарги на рішення суду.
 
            Доводи скаржника в частині незгоди із рішенням суду ґрунтуються на тому, що матеріали справи містять належні докази про порушення її трудових прав, при цьому належність доказів установлена у справі №910/3016/20.
 
            Посилається на обставини податкової звітності і податкового контролю товариства, які підтверджують факт невиплати заробітної плати, оскільки товариство не звітувало перед податковими органами про свою діяльність.
 
            Вказує, що згідно із статутом директор лише контролює бухгалтерський облік, а відтак не може виконувати обов`язки бухгалтера.
 
            Посилається на особливості звільнення директорів товариств з обмеженою відповідальністю, зокрема в тій частині, що вона була вимушена виконувати обов`язки директора.
 
            Зазначає, що звільнена від сплати судового збору, проте суд безпідставно його стягнув.
 
            В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.
 
            Представник відповідача Сосновський Д.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суді дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає  з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
Установлено, що згідно даних трудової книжки відповідно до протоколу №2 загальних зборів ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" від 27 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 на підставі наказу №2 від 28 жовтня 2017 року цією ж датою призначена на посаду директора цього товариства.
 
Відповідно до даних трудової книжки в ній зроблено запис про те, що згідно  протоколу 3(б/н) від 2019 року (без числа місяця та назви місяця) на підставі наказу №1 від 02 травня 2019 року звільнена з посади за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку).
 
Згідно даних протоколу №9 загальних зборів учасників ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС", за пунктом 6 порядку денного вирішено звільнити 09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства.
 
Згідно  даних довідки про заборгованість по заробітній платі від 02 травня 2019 року за підписом директора ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" ОСОБА_1 - за період з лютого 2018 року по травень 2019 року їй за виконання обов`язків директора нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 95046 грн., що є боргом товариства перед нею.
 
Згідно  даних розрахункового листки за період з лютого 2018 року по травень 2019 року за підписом директора ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" ОСОБА_1 , останній нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 95046 грн., що згідно із даними цього розрахунку є З/П та З/П2.
 
12 грудня 2019 року Святошинським районним судом міста Києва у справі №759/22732/19 видано судовий наказ про стягнення з ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" на користь ОСОБА_1 95046 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 
 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 08 січня 2020 року судовий наказ скасовано за заявою ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" .
 
Згідно даних звітності ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" за 2018-2019 рік (виконавець ОСОБА_1 ) заробітна плата на зазначеному товаристві не нараховувалась.
 
Згідно даних відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявна інформація щодо перебування в трудових відносинах ОСОБА_1 з ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" за період з 01 лютого 2018 року по 31 грудня 2018 року. Загальна сума нарахованої заробітної плати/доходу за вказаний період - 0,00 грн. Звіти за період з січня 2019 року по травень 2019 року страхувальник ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" не подавав. 
 
В провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №761/11396/18 у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС", треті особи: ОСОБА_4 (учасник товариства), Сосновський Д.О. (учасник товариства) про звільнення з посади директора на підставі статті 38 КЗпП України, у якій 22 березня 2019 року ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
В провадженні Господарського районного суду міста Києва перебувала справа №910/3016/20 за позовом ФОП ОСОБА_2 до ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" про стягнення плати за оренду. Підстави позову стосувались боргу товариства щодо плати за оренду приміщення в період з 10 січня 2018 року по 10 травня 2019 року, у якій 23 червня 2020 року ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції відхилив дані довідок щодо заборгованості, вказавши, що позивач зазначила ці документи як такі, що надані самим відповідачем (том 1 а.с.115, 116) і підтверджують його зобов`язання, з огляду на наявність на них підпису Сосновського Д.О. , напису "згідно із оригіналом" та дати 07 червня 2020 року. Проте суд установив, що відповідач лише засвідчив такі документи для подачі до суду і такий напис не може розцінюватися таким, що відповідач визнає свої зобов`язання.
 
Суд першої інстанції також вказав на неможливість прийняття зазначених документів, оскільки згідно даних звітності ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" за 2018-2019 рік (виконавець ОСОБА_1 ) заробітна плата на зазначеному товаристві жодній особі не нараховувалась (а.с. 44-56) та згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявна інформація щодо перебування в трудових відносинах ОСОБА_1 з ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" за період з 01 лютого 2018 року по 31 грудня 2018 року; загальна сума нарахованої заробітної плати/доходу за вказаний період - 0,00 грн.; звіти за період з січня 2019 року по травень 2019 року страхувальник ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" не подавав. 
 
Суд вказав, що позивачем не надано доказів на підтвердження використання або не використання щорічної відпустки та необхідності компенсації саме невикористаної відпустки тривалістю 24 дні. Також вказав про відсутність підстав для задоволення вимог щодо виплати вихідної допомоги , зазначивши,  що позивачем не надано свідоцтво про народження дитини.
 
Перевіряючи заперечення скаржника щодо ухвали від 09 квітня 2020 року в частині переходу у загальне провадження та ухвали 09 листопада 2020 року в частині переходу у загальне провадження, апеляційний суд вказує на таке.
 
Розгляд справ у порядку спрощеного провадження унормовано Главою 10 ЦПК України.
 
Згідно статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, що виникають з трудових відносин.
 
Згідно частини 3 статті 274 ЦПК України суд при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження враховує:
1) ціну позову;
2) значення справи для сторін;
3) обраний позивачем спосіб захисту;
4) категорію та складність справи;
5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;
6) кількість сторін та інших учасників справи;
7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;
8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

            Згідно частини 1 статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (позивача, відповідача) за наявними у справі матеріалами, надано відповідачу строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження надати, зокрема, відзив на позовну заяву.
 
Згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав копію ухвали суду 16 березня 2020 року.
 
01 квітня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача  ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС", в якому, зокрема, заявлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
 
            Частиною 4 статті 277 ЦПК України унормовано, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:
1) залишення заяви відповідача без задоволення;
2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
 
            Згідно частин 5, 6, 7 статті 277 ЦПК України якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. Якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається. Частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.
 
   З матеріалів справи убачається, що у визначений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву та одночасно заявлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
 
Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року задоволено клопотання відповідача та судом вирішено розглядати справу в порядку загального провадження і призначено підготовче засідання.
   
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що клопотання відповідача у відзиві на позовну заяву про розгляд справи у загальному провадженні не є заявою в розумінні процесуального закону, відхиляються апеляційним судом, оскільки є помилковими.
 
Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення визначено статтею 183 ЦПК України, включення відповідної заяви (клопотання) до відзиву не суперечить цій правовій нормі. Такі  вимоги до змісту заяви відповідачем дотримано.
 
            Згідно із розпорядженням керівника апарату суду від 03 листопада 2020 року у зв`язку із відстороненням судді від здійснення правосуддя справу передано іншому судді, яким 09 листопада 2020 року постановлена ухвала про прийняття справи до провадження і призначено підготовче засідання.
 
Отже розгляд справи за правилами загального позовного провадження  відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, такий розгляд не є порушенням норм процесуального права, відтак не є підставою для скасування рішення суду. 
 
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог та відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на таке.
 
Згідно пункту 10.1 Статуту ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" директор є виконавчим органом товариства, здійснює керівництво його поточною діяльністю  та призначається Загальними Зборами Учасників.
 
Згідно даних протоколу №9 загальних зборів учасників ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС", за пунктом 6 порядку денного вирішено звільнити 09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства.
 
Вказане рішення не скасовано та недійсним у встановленому законом порядку не визнавалось.
 
Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу.
 
Матеріали справи не містять доказів про те, що позивачем протягом спірного періоду  (з лютого 2018 року по травень 2019 року) виконувалась робота, за яку має бути нарахована та виплачена заробітна плата.
 
Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги довідки про заборгованість, підписані безпосередньо позивачем, оскільки дані цих довідок не підтверджено належними та допустимими доказами (зокрема, первинною фінансово-бухгалтерською документацією), не містять відомостей про фактично відпрацьований час, натомість згідно даних звітності ТОВ "АРТ ЕНД МАРКЕТИНГ ТЕЛЕНТС" до компетентних органів за цей період відсутні підтвердження про нарахування заробітної плати та використаний робочий час.
 
   З огляду на наведене, ураховуючи, що заробітною платою є винагорода, яка виплачується працівникові за виконану ним роботу, за відсутності доказів про фактичне використання робочого часу, виконувану роботу тощо, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення заробітної плати та  компенсації за невикористану  відпустки.
 
Вимоги щодо виплати вихідної допомоги для догляду за дитиною до досягнення 14 річного віку не ґрунтуються на положеннях закону, відтак також не підлягають задоволенню .
 
Згідно статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
 
Проте з матеріалів справи убачається, що трудові відношення між сторонами припинено з інших підстав, аніж визначені статтею 44 КЗпП України, а саме на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України та виплати в цьому випадку вихідної допомоги не передбачена чинним законодавством.
 
           Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
 
           Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
 
           Оскільки установлено про відсутність належних до виплати працівникові сум при звільненні, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку згідно статті 117 КЗпП України.
 
           Доводи скаржника в частині стягнення судового збору відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.
 
Згідно позовних вимог позивачем заявлено про стягнення з відповідача:
-         95046 грн. заборгованості по заробітній платі, 
-         90100 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 
-         19155 грн. вихідної допомоги для догляду за дитиною до досягнення 14 річного віку, 
-         5108 грн. компенсації за невикористані 24 дні відпустки.
 
      Згідно пункту 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
 
           Проте позивачем поряд із вимогами про стягнення заробітної плати заявлено вимоги, які не входять до структури заробітної плати.
 
           При цьому, положення пункту 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" стосується виключно заробітної плати, до якої не належать інші компенсаційні виплати, зокрема середній заробіток за час затримки розрахунку. Вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку також не входять до структури заробітної плати згідно із Законом України "Про оплату праці".
 
            З огляду на викладене, передбачені пунктом 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" пільги не поширюються на зазначені вимоги та позивач має право на пільги лише в частині вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі.
 
            Аналогічний за змістом правовий висновок викладено  в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі №243/9526/17 (243/9561/2017), постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, від 28 листопада 2018 року у справі №559/321/16-ц.
 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
 
Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року - без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 13 липня 2021 року. 

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова