П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 р. Категорія 102010000	м.Одеса	Справа № 420/3514/21	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
час і місце ухвалення: письмове провадження, 
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , як законного представника в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 та Служби у справах дітей Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , як законного представника в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

           ОСОБА_1 , як законний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що він в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 22.01.2021 року звернувся до Служби у справах дітей Одеської міської ради з заявою щодо домашнього насильства економічного характеру до малолітньої дитини ОСОБА_2 зі сторони матері ОСОБА_3 , що проявляється в ненаданні останньою реквізитів для перерахування аліментів позивачем та неотримання переказів аліментів через Укрпошту. Відповідач не виконав належних йому функцій об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, так як питання не винесено на комісію, заяву не передано матері ОСОБА_3 та не отримано від неї відповіді чи пояснень, не надано реквізитів від матері дитини для перерахування аліментів. 
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Служби у справах дітей Одеської міської ради щодо ненадання відповіді у повному обсязі на заяву ОСОБА_1 від 22.01.2021 року. Зобов`язано Службу у справах дітей Одеської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2021 року, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , як законний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції частково скасувати рішення суду першої інстанції, змінити мотивувальну частину рішення суду; визнати бездіяльність Служби у справах дітей Одеської міської ради щодо порушення прав малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 інтереси якої представляє батько ОСОБА_1 щодо заяви від 22.01.2021 року протиправною; зобов`язати Службу у справах дітей Одеської міської ради розглянути повторно заяву від 22.01.2021 написаною ОСОБА_1 та в інтересах ОСОБА_2 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що суттю заяви, що подавалась до Службу у справах дітей Одеської міської ради було саме питання одержання аліментів, власником яких є ОСОБА_2 , а тому її права під час розгляду заяви були порушені.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Служба у справах дітей Одеської міської ради подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановивши, що права та інтереси дитини як позивача у справі Службою не порушені не бере це до уваги та визнає дії відповідача протиправними.
ОСОБА_1 , як законним представником в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 було надано відзив на апеляційну скаргу Служби у справах дітей Одеської міської ради, в якому зазначено, що доводи суду першої інстанції щодо відсутності порушення прав малолітньої дитини не відповідають КАС України, Сімейному кодексу України та позбавляють малолітню дитину судового захисту.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_1 , як законного представника в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а скарга Служби у справах дітей Одеської міської ради не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:
Судом першої інстанції встановлено, що   22.01.2021 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направив заяву на офіційну електронну адресу Служби у справах дітей Одеської міської ради про факт відмови ОСОБА_3 (матері малолітньої дитини ОСОБА_2 ) в отриманні коштів (аліментів), що на його думку є беззаперечним фактом економічного насильства над дитиною, оскільки на разі дитина не отримує кошти через відмову в їх отриманні матір`ю ОСОБА_3 (а.с.10-11).
Відповідь позивач просив направити на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 виключно.
09.02.2021 року позивач на електронну пошту ОСОБА_4 та її представника направив заяву щодо надання банківських реквізитів (повторну) для перерахунку коштів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 (а.с.14-16).
03.03.2021 року Службою у справах дітей Одеської міської ради направлено позивачу лист відповідь №08/2940 на заяву від 22.01.2021 року вх.№80-К щодо здійснення домашнього насильства економічного характеру з боку ОСОБА_4 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_2 (а.с.12-13).
Не погоджуючись з наданою відповідачем відповіддю №08/2940 на заяву від 22.01.2021 року вх.№80-К ОСОБА_1 , як законний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.   
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідь відповідача не містить всієї інформації з приводу якої позивач звертався до відповідача. Крім того, суд зазначив що з метою ефективного захисту прав позивача належним та достатнім способом захисту буде визнання протиправним ненадання Службою у справах дітей Одеської міської ради відповіді у повному обсязі на заяву ОСОБА_1 від 22.01.2021 року та наявні підстави для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2021 року, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду частково погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Нормативно-правовим актом, який регулює питання реалізації вищезазначеного права є Закон України «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 року (далі - Закон №393/96-ВР).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно ст.3 Закону №393/96-ВР, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
За приписами ч.1, 4 ст.15 Закону №393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Статтею 19 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Згідно зі ст.20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Згідно зі ст.5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VІ (далі - Закон №2939-VІ).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Стаття 14 Закону №2939-VІ встановлює обов`язок відповідача надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до п.3 ч.4 ст.22 Закону №2939-VІ відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, встановлені шляхом застосування «трискладового тесту», передбаченого ч.2 ст.6 Закону №2939-VI.
Відповідно до Положення про Службу у справах дітей Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради №3807-VII від 31.10.2018 р., Служба у справах дітей Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради і створюється відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей».
Пунктом 2 вказаного Положення визначені основні завдання та функції Служби.
З матеріалі справи убачається, що 22.01.2021 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , направив заяву на офіційну електронну адресу відповідача Служби у справах дітей Одеської міської ради про факт відмови ОСОБА_3 (матері малолітньої дитини ОСОБА_2 ) в отриманні коштів на утримання дитини, що є на думку позивача фактом економічного насильства над дитиною. (а.с.10-11). 
В прохальній частині вказаної заяви позивач просив:
1. винести дане питання на розгляд комісії, яку привести за його участі, належним чином повідомивши про неї заздалегідь заявника та іншу сторону;
2. зупинити домашнє насильство економічного характеру до малолітньої дитини ОСОБА_2 зі сторони матері ОСОБА_3 ;
3. направити їй дану заяву для ознайомлення та отримати пояснення від ОСОБА_3 по фактам домашнього насильства економічного характеру до малолітньої дитини ОСОБА_2 зі сторони матері;
4. отримати від ОСОБА_3 реквізити, для перерахунку коштів для утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , у будь який зручний спосіб для неї;
5. надати результати розгляду даного питання, заявнику у встановлений законом строк;
6. надати копію пояснення ОСОБА_3 з додатками, або її представника, щодо фактів домашнього насильства економічного характеру до малолітньої дитини ОСОБА_2 зі сторони матері.
03.03.2021 року відповідачем була надана відповідь вих.№08/2940 на вказану заяву, яку позивач отримав (а.с.12-13).
У вказаному листі вказано про здійснений виїзд за місцем проживати дитини, а саме: АДРЕСА_1 , в результаті якого з`ясовано, що ОСОБА_3 створені належні умови для проживання дитини, її відпочинку та всебічного розвитку, прояви насильства, у тому числі економічного, по відношенню до малолітньої ОСОБА_2 не знайшли свого об`єктивного підтвердження, а тому підстави для винесення даного питання на розгляд комісії відсутні. В частині надання реквізитів для перерахування коштів на утримання малолітньої ОСОБА_2 позивачу повідомлено на кого покладено примусове виконання рішень, та що здійснення заходів, направлених на примусове виконання рішення суду до повноважень відповідача не відноситься, а також рекомендовано ОСОБА_1 для отримання відповідних реквізитів з метою своєчасного виконання рішення суду звернутися до виконавчої служби.
Фактично без відповіді залишилися питання викладені в пунктах 2, 3, 5 та 6 заяви ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції вірно зазначив, що пояснення відповідача щодо даних питань викладені ним у відзиві на позовну заяву, однак не містилися безпосередньо у самій відповіді на заяву позивача, що підтверджує ненадання відповіді в повному обсязі на поставлені питання.
З доданих до відзиву на позовну заяву документів вбачається, що відповідачем фактично направлено заяву ОСОБА_1 від 22.01.2021 року для ознайомлення ОСОБА_3 та отримано від останньої пояснення від 17.02.2021 року, проте про вказані обставини не повідомлено позивача.
Так само, позивача не проінформовано про те, що ОСОБА_3 фактично відмовилася надати реквізити для перерахування аліментів, так як у своїх поясненнях зазначила, що такі будуть надані державному виконавцю відповідно до норм чинного законодавства.
Крім того, зі змісту відповіді вбачається відсутність додатків до такої, тобто разом з вказаною відповіддю позивачу не направлялися жодні додаткові документи, незважаючи на прохання позивача надати йому копію пояснення ОСОБА_3 з додатками, або її представника, щодо фактів домашнього насильства економічного характеру до малолітньої дитини ОСОБА_2 зі сторони матері та надати результати розгляду порушеного питання заявнику.
До того ж, позивачу крім самого листа відповіді від 03.03.2021 року вих.№08/2940 не направлено жодних документів, зокрема Акту проведено оцінку рівня безпеки дитини ОСОБА_2 від 04.02.2021 року, Акту обстеження умов проживання від 04.02.2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , які були складені за наслідками здійсненого обстеження на підставі заяви ОСОБА_1 від 22.01.2021 року №80-к.
Безпідставними є посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що вимоги Закону України «Про звернення громадян» не передбачають обов`язку суб`єкта на адресу якого надійшло звернення надсилати на вимогу заявника копії відповідних документів, оскільки відсутність вказаного обов`язку передбаченого Законом №393/96-ВР не спростовує тих фактів, що відповідні питання прохальної частини заяви позивача залишилися без відповіді, та рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві відповідачем також не прийнято, зокрема доказів зворотного матеріали справи не містять.
Водночас ст.14 Закону №2939-VІ встановлено обов`язок розпорядника інформації надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію.
Як убачається зі змісту відповіді, така не містить всієї інформації з приводу якої позивач звертався до відповідача.
В свою чергу, суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Дії суб`єкта владних повноважень, натомість, це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може виражатись, як приклад, у певних рішеннях, актах, листах тощо (тобто мати певне матеріальне вираження), які негативно впливають на права, свободи, інтереси фізичної чи юридичної особи.
Отже, невиконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень, встановлених законодавством становить бездіяльність цього суб`єкта, а дії, вчинені ним під час здійснення управлінських функцій є діями суб`єкта владних повноважень у розумінні ст.5 КАС України.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що необґрунтованими є доводи ОСОБА_1 стосовно порушення відповідачем прав малолітньої дитини ОСОБА_2 , що полягає у наданні неповної відповіді на заяву, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.
Суттю заяви, що подавалась до Службу у справах дітей Одеської міської ради було саме питання одержання аліментів, власником яких є ОСОБА_2 . Вказана заява була подана ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .
Отже, враховуючи те, що Службою у справах дітей Одеської міської ради протиправно не було надано відповіді у повному обсязі на заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 від 22.01.2021 року суд вважає, що відповідачем були порушені права малолітньої дитини ОСОБА_2 .  
Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача належним та достатнім способом захисту буде визнати дії Служби у справах дітей Одеської міської ради щодо порушення прав малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 інтереси якої представляє батько ОСОБА_1 щодо заяви від 22.01.2021 року протиправними та зобов`язати Службу у справах дітей Одеської міської ради розглянути повторно заяву від 22.01.2021 написаною ОСОБА_1 та в інтересах ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як законний представник в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 просив змінити мотивувальної частини рішення суду щодо повторного розгляду заяви від 22.01.2021 року із додержанням вимог ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» (за участю заявника, заявників). З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
 Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу. 
У своїй заяві від 22 січня 2021 року позивач першим пунктом просив відповідача винести дане питання на розгляд комісії, яку провести за його участю належним чином повідомивши про неї заздалегідь заявника та іншу сторону. 
Разом з тим, в рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадеева проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
З огляду на викладене суд зазначає, що він не наділений повноваженнями визначати чи є підстави винесення вказаного питання на розгляд комісії, оскільки це дискреційні повноваження Служби у справах дітей Одеської міської ради, а тому вказані вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають. 
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315,  ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як законного представника в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Служби у справах дітей Одеської міської ради, - залишити без задоволення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року по справі № 420/3514/21, - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 , як законного представника в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , - задовольнити частково.
Визнати дії Служби у справах дітей Одеської міської ради щодо порушення прав малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 інтереси якої представляє батько ОСОБА_1 щодо заяви від 22.01.2021 року протиправними.
Зобов`язати Службу у справах дітей Одеської міської ради розглянути повторно заяву від 22.01.2021 написаною ОСОБА_1 та в інтересах ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду.
В решті позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

        суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
        судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.