ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року	Львів	Справа № 604/635/21 пров. № А/857/12788/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                   Хобор Р.Б.,
суддів:                                                                        Обрізка І.М., Шинкар Т.І. 
з участю секретаря судового засідання                        Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Хмельницькій області на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 22 червня 2021 року, ухвалене суддею Сидорак Г.Б. в селищі Підволочиськ у справі № 604/635/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, інспектора СРПП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Олійника Андрія Ігоровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

                                                       В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся в суд з позовом у якому просить суд скасувати постанову серії ЕАН № 4294237 від 03 червня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за порушення ч.1 ст. 126 КУпАП.
У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03 червня 2021 року стосовно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4294237, якою до ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн..
Позивач зазначає, що зазначена постанова є протиправною і підлягає скасуванню виходячи з того, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які, передбачені ст. 251 КУпАП докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а сам розгляд справи був проведений з порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
На цих підставах, позивач вважає, що спірну постанову відповідача слід скасувати.
Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 22 червня                  2021 року адміністративний позов задоволено. 
Скасовано постанову від 03 червня 2021 року серії ЕАН №4294237 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн, а справу про адміністративне правопорушення - закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління національної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 908,00 грн.
У стягнені витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3100,00 гривень - відмовлено. 
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 22 червня 2021 року та відмовити в задоволені позовних вимог. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на належність доказів у справі, зазначив, що вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, підтверджується відеозаписом з реєстратора, який долучений до матеріалів справи. 
Зазначив також, що доводи позивача про не визнання вчиненого ним правопорушення не є переконливими, оскільки він жодним чином не наводить обґрунтованих доказів того, що він не здійснював керування транспортним засобом, того, що транспортний засіб знаходиться в неробочому стані.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що постановою серії ЕАН №4294237 від 03 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень.
Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАН №4294237 від 03 червня 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 03.06.2021 року о 00:12 год в м. Волочиськ по провул. Низький, 13, керував транспортним засобом, д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія, не пред`явив дане посвідчення, чим порушив п. 2.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Не погодившись з цією постановою, позивач оскаржив її до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вина позивач у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП не доведена, прийняте рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, за відсутності достатніх даних про вчинення правопорушення, оскільки приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, відтак такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Окрім цього, з врахуванням задоволення позову, відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України, суд першої інстанції стягнув судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн, які були сплачені позивачем, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача Головного управління національної поліції в Хмельницькій області.
Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП України керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з підпунктом «п» пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.
Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апеляційний суд встановив те, що на підтвердження порушення позивачем підпункту «а» пункту 2.1 ПДР відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП надав відеозапис (а.с.30), однак з вказаного відеозапису не можливо встановити факт керування позивачем транспортним засобом без наявного при собі посвідчення водія, оскільки на даному відеозаписі зафіксовано лише факт зупинки транспортного засобу, крім цього на даному відео відсутній звуковий запис розмови між інспектором і позивачем, відтак такий в повній мірі не відображає обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Враховуючи те, що наданий відповідачем доказ вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП не підтверджує факту вчинення позивачем зазначеного правопорушення, і інших доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення відповідач не надав, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що відповідач притягнув позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за відсутності доказів вчинення ним відповідного правопорушення.
Крім того, апеляційний суд встановив, що оскаржена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.
Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскарженій постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотофіксацію чи відеозапис, така фотофіксація чи відеозапис, згідно з вимогами статті 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 року по справі № 524/9716/16-а.
Отже, поданий до суду відеозапис є недопустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилання на такий доказ.
З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих, у розумінні статті 70 КАС України, доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.
Зважаючи на наведене вище, апеляційний суд вважає, що постанову в справі про адміністративне правопорушення, необхідно скасувати як протиправну, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Що стосується вимог про стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат, а саме, витрати щодо сплати судового збору в сумі 908 грн, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі з огляду наступне.
Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір згідно з квитанцією № ПН2383282 від 09.06.2021 року на суму 908 грн.
З цього приводу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2021 року встановлений в розмірі 2270 грн.
Відтак, розмір судового збору який підлягав сплаті при поданні позовної заяви позивачем становив 454 грн 00 коп.
Відтак, помилковим є висновок суду першої інстанції, що на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області судовий збір в сумі 908 грн.
При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що порядок повернення надміру сплаченого судового збору визначається чинним законодавством та не передбачає можливості розгляду цього питання під час розподілу судових витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат в сумі 908 грн. прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання розподілу судових витрат, рішення в цій частині необхідно скасувати з прийняттям постанови про стягнення з відповідача на користь позивача 454,00 грн. сплаченого судового збору за подання адміністративного позову з наведених вище підстав.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задовольнити частково.
Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 22 червня 2021 року у справі № 604/635/21 скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних а рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області в користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 908 гривень.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (29017, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7 ЄДРПОУ 40108824) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), 454 (чотириста п`ятдесят чотири гривні) 00 коп. сплаченого судового збору за подання адміністративного позову.
В решті рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 22 червня 2021 року у справі № 604/635/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар