Справа № 134/3/21
Провадження № 22-ц/801/1280/2021
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року	Справа № 134/3/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Голоти Л.О.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року, ухвалене суддею Крижопільського районного суду Вінницької області Зарічанським В.Г.,
ВСТАНОВИВ:
  У січні 2021 року ОСОБА_1  звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства Продовольча компанія «Поділля» (далі ПрАТ «ПК «Поділля») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та визнання трудового договору безстроковим.
Позовна заява мотивована тим, що наказом відповідача № 490 - К від 27.03.2020  ОСОБА_1  прийнято на роботу в ПрАТ «ПК «Поділля» в агрономічну службу Заболотне оператором відеозапису на час виконання певної роботи, за строковим трудовим договором.
01.06.2020 Наказом ПрАТ «ПК «Поділля» «Про переміщення» переміщено по роботі з підрозділу Агрономічна служба Заболотне в підрозділ Служби економічної безпеки Заболотне, на посаду оператор відеозапису без зміни умов праці та посадових обов`язків.                                                                          ОСОБА_1  вказує, що у період з 12.06.2020 по 19.06.2020 перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДФ № 467591 та висновком ЛКК № 3 від 19.06.2020. Також, з 26.06.2020 по 08.07.2020 знову перебувала на лікарняному у Крижопільському районному медичному центрі первинної медико - санітарної допомоги (листок непрацездатності серії АДФ № 467629).
Згідно з листком непрацездатності серії АДФ № 568960, виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 9331, листком непрацездатності серії АДФ № 569503 та виписки із медичної карти від 23.07.2020 року, у періоди з 09.07.2020 року по 14.07.2020 та з 15.07.2020 по 23.07.2020 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній клінічній лікарні ім.Пирогова у місті Вінниці.
       Позивач зазначає, що перебуваючи на лікарняному, вона дізналася, що наказом керівника ПрАТ «ПК «Поділля» № 890-К від 25.06.2020 її звільнено з роботи 26 червня 2020 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.
У зв`язку з цим, вона звернулася до суду з відповідним позовом, вважаючи наказ про звільнення № 890-К від 25.06.2020 незаконним з тих підстав, що її було звільнено у період її тимчасової непрацездатності та станом на 26.06.2020 строк трудового договору не закінчився. 
Під час розгляду справи у судовому засіданні представник ПрАТ «ПК «Поділля» надав суду наказ № 1053/1-К від 24.07.2020 про скасування наказу про звільнення № 890-К від 25.06.2020, пояснивши, що дізнавшись про її тимчасову непрацездатність у день звільнення 26.06.2020 року, відповідач поновив її на роботі на підстав лікарняного листа.
ОСОБА_1  вказує, що у період з 24.07.2020 по 06.11.2020 вона лікувалась та 09.11.2020 після закінчення лікування вийшла на роботу, а з 12.11.2020 по 02.12.2020 перебувала у щорічній відпустці. Після відпустки, вийшовши на роботу позивача повідомили, що готується наказ про її звільнення з 04.12.2020.
04.12.2020 наказом відповідача № 1506-К від 03.12.2020 позивача звільнено з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.
ОСОБА_1  вважає, що звільнення відбулось незаконно, оскільки трудовий договір, який відповідач уклав з нею 27.03.2020, є безстроковим, так як щороку, починаючи з 2015 року, вона переукладала такі договори, що вказує на безстроковий характер трудових відносин.
Посилаючись на зазначене, позивач , уточнюючи позовні вимоги, просила суд визнати трудовий договір від 27.03.2020 року безстроковим , поновити її на роботі оператором відеозапису з 04.12.2020 та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.12.2020 по час поновлення на роботі. 
Відповідач подав відзив на позов до суду, в якому вказує на безпідставність та необґрунтованість вказаних позивачем обставин в позовній заяві, просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Вказує, що жодного трудового договору після договору від 27.03.2020 між сторонами не укладалось та до нього не вносились зміни в частині строку дії, тобто його не можна вважати переукладеним, тому не має підстав вважати цей договір таким, що укладений на невизначений строк. Наголошував на тому, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог п.2ст.36 КЗпПУкраїни, оскільки позивач за її завоюю була прийнята на роботу на час виконання певної роботи - на період весняно-осінніх польових робіт, згідно п.3ч.1 ст.23 КЗпП України, які на час її звільнення закінчилися.                                
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року в задоволені позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до обставин, якими позивач обґрунтовувала позовні вимоги. 
В якості основних доводів скаржник зазначає, що суд прийшов до помилково висновку, що між сторонами укладено строковий договір, оскільки в наказі, яким прийнято на роботу не зазначено строку виконання такої роботи. Вказує, що трудовий договір між сторонами неодноразово переукладався, що вказує на його безстроковість.
В свою чергу від ПрАТ «ПК «Поділля» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відзив зводиться до обставин, викладених в письмовому відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 .
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, що виникають з трудових відносин пункт 2 частини 1 статті 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду відповідає.
Судом було встановлено, що відповідно до заяви позивач ОСОБА_1 27.03.2020 прийнята на роботу оператором відеозапису на період весняно - осінніх польових робіт з 28.03.2020 (а.с.20).
27.03.2020 Наказом № 490 - К позивача прийнято на роботу на посаду оператора відеозапису в агрономічну службу Заболотне ПрАТ «ПК «Поділля» з 28.07.2020 на час виконання певної роботи (а.с. 19).  З даним наказом позивача була ознайомлена 27.03.2020 , по що свідчить її підпис.                                              
Наказом № КП - Р4002614 від 01.06.2020 ОСОБА_1 було переміщено із підрозділу Агрономічна служба Заболотне в підрозділ Служба економічної безпеки Заболотне без зміни умов праці та посадових обов`язків (а.с. 21).                       Згідно наказу № 890 - К від 26.06.2020 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 22).                                                                                                
Наказом № 1053/1 - К від 24.07.2020 скасовано наказ № 890 - К від 25.06.2020 про припинення трудового договору з ОСОБА_1 (а.с.23).
Керуючим сільськогосподарською дільницею «Заболотне» на ім`я директора ПрАТ «ПК «Поділля» 02.12.2020 була подана службова записка, в якій він просив припинити строкові трудові договори з певними працівниками, серед яких зазначена позивач, в зв`язку з завершенням виконання весняно - осінніх польових робіт у 2020 році. 
Відповідно до наказу № 1506 - К від 04.12.2020 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 24).
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільнена у відповідності до вимог чинного законодавства, на законних підставах, оскільки між позивачем та відповідачем був укладений строковий трудовий договір, строк якого закінчувався по завершенню весняно-осінніх польових робіт у 2020 році.        
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не суперечить наявним матеріалам справи. 
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
У пункті 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Аналіз вищевказаних положень трудового законодавства свідчить про те, що трудовий договір - це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, та дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором i угодою сторін.
Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.
Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у частині другій статті 23 КЗпП України, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення.
Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.
Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України. На підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.
Аналогічні за змістом правові висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 07 липня 2021 року у справі № 757/9423/20; від 31 жовтня 2018 року  у справі № 761/27037/17-ц; від 11 листопада 2020 року у справі № 686/27915/18.
З матеріалів справи  вбачається, що 27.03.2020  ОСОБА_1  на ім`я директора ПрАТ «ПК «Поділля» подала заяву про прийняття її на роботу оператором відеозапису на період весняно-осінніх польових робіт з 28 березня 2020 (а.с.20).
Наказом № 490 - К від 27.03.2020 позивача прийнято на роботу на посаду оператора відеозапису в агрономічну службу Заболотне ПрАТ «ПК «Поділля» з 28.07.2020 на час виконання певної роботи (а.с. 19).                                                
З наведеного слідує, що позивач бажала та була обізнана з тим, що працює за строковим трудовим договором, оскільки заявою виразила свою волю саме на укладення договору на період весняно-осінній польовий період, а саме на конкретно визначений строк.
Тобто відповідач усвідомлювала, що виконуватиме обов`язки на зазначеній посаді тимчасово та може бути звільнена від їх виконання на підставі наказу уповноваженого органу управління підприємством за закінченням весняно-осінніх польових робіт.
Як вбачається із матеріалів справи, жодного трудового договору після договору від 27.03.2020 між сторонами не укладалося та до нього не вносились зміни в частині строку дії. Відтак, його не можна вважати переукладеним, тому доводи апеляційної скарги в цій частині до уваги не приймаються. 
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що висновки суду, що трудовий договір, укладений 27.03.2020 між позивачем та відповідачем, є строковим, є правильними. Тому, позивача правомірно було звільнено з роботи на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що трудові відносини між позивачем та відповідачем були безстроковими. 
Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку, що 27.03.2020 між сторонами був укладений строковий трудовий договір.
При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.
Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами укладено строковий договір, оскільки в наказі, яким прийнято на роботу не зазначено строку виконання такої роботи, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що трудовий договір між сторонами неодноразово переукладався, тому трудові відносини набувають характеру безстрокових, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Як встановлено із матеріалів справи було укладено строковий договір на час виконання певної роботи у весняно-осінній польовий період, тому в даному випадку не підлягає застосуванню ч.2 ст. 29-1 КЗпП України.
З огляду на викладене, позивачем в супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено ті обставини, на які посилається в позовній заяві та в апеляційній скарзі, як на підставу для задоволення позову.
Інші доводи скаржника щодо того, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, не впливають на правильність оскаржуваного рішення, оскільки докази, на які посилається в апеляційній скарзі позивач були предметом дослідження у суді, на підставі яких суд зробив правильний висновок.
Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Таким чином, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 28 липня 2021 року.    

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді:                                                                         О.В. Ковальчук

                                                                               Л.О. Голота