22-ц/804/1705/21 
                                                                                266/3169/20 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М             У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року                                                                                                       місто Маріуполь

   справа № 266/3169/20
   провадження № 22-ц/804/1705/21   
      
                  Донецький апеляційний суд у складі: 
  
                           судді-доповідача                                      Пономарьової О.М.,
                           суддів                                                        Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б., 
                           секретар судового засідання                  Лазаренко Д.Т.,

сторони:
позивач за основним позовом – Виконавчий комітет Маріупольської міської ради,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача за основним позовом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Федотової В.М. від 25 березня 2021 року, 

в с т а н о в и в:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В червні 2020 року Виконавчий комітет Маріупольської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про втрату права користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що гуртожиток по АДРЕСА_2 належить до комунальної власності територіальної громади міста Маріуполя.
На підставі ордеру на жилу площу у гуртожитку № 007189 від 18 березня 2015 року, ОСОБА_1 надано ліжко-місце у кімнаті АДРЕСА_1 . 
Згідно з копією особового рахунку № НОМЕР_1 у кімнаті зареєстрована квартиронаймач ОСОБА_1 . 
Згідно з відомостями, наданими Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради листом від 14 травня 2020 року №29.3.2/18162 відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована у кімнаті з 18 липня 2014 року. 
19 травня 2020 року комісією у складі головного спеціаліста відділу обліку та приватизації житлового фонду Управління міського майна департаменту по роботі з активами ОСОБА_2 , завідуючого гуртожитком ОСОБА_3 складено акт обстеження житлового приміщення та встановлено, що у кімнаті АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 не проживає. 
За даними Комунального комерційного підприємства «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» (далі ККП «МБТІ – Маріупольська нерухомість») - особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 не відкривався у зв`язку з фактичним не проживанням останньої у вищевказаному гуртожитку на момент його передачі на баланс підприємства. Відповідач не проживає у кімнаті АДРЕСА_1 понад шість місяців без поважних причин, не сплачує комунальні послуги та не забезпечує належне утримання кімнати. 
Реєстрація відповідача, яка фактично не проживає у житловому приміщенні, перешкоджає Виконавчому комітету Маріупольської міської ради розпорядитися жилим приміщенням, виділивши його у встановленому законодавством порядку особам, які потребують поліпшення житлових умов.
Позивач просив суд визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , судові витрати стягнути з відповідача.
В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа, яка не заявляє позовних вимог ККП «МБТІ – Маріупольська нерухомість» про усунення перешкод у користуванні та проживанні у житловому приміщенні АДРЕСА_1 , вселення у зазначене житлове приміщення. 
Зустрічний позов мотивований тим, що 23 червня 2014 року їй Виконавчим Комітетом Маріупольської міської ради видано ордер на житлове приміщення №006872, яким надано право на проживання у двокімнатній квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , у приміщенні гуртожитку, який є комунальною власністю та належить територіальній громаді м. Маріуполя у особі Маріупольської міської ради. 
На той час ордер на проживання у вказаному житловому приміщенні (квартирі), видавався їй на підставі списку Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України у Донецькій області як працівнику правоохоронного органу, який потребує поліпшення житлових умов, та для постійного проживання. На підставі вказаного ордеру вона вселилася у зазначене житлове приміщення (квартиру), завезла туди свої особисті речі, які перебувають у вказаній квартирі і по теперішній час, та, починаючі із вказаного часу, мешкала у вказаній квартирі.
18 липня 2014 року ОСОБА_1 зареєструвалася у цій квартирі. 
На підставі Рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18 лютого 2015 року №40 їй повторно видано ордер на житлове приміщення №007189 від 18 березня 2015 року, яким надано право на проживання у спірній квартирі. 
За час свого проживання у вказаній квартирі позивачкою зроблено капітальний ремонт квартири, на що витрачено значну суму грошових коштів, відкриті особові рахунки на її ім`я у комунальних підприємствах ККП ММР «Маріупольтепломережа», КП «МВУ ВКГ», КП «Комунальник», ТОВ «Місто для людей». 
У грудні 2018 року до мешканців житлових приміщень у будинку АДРЕСА_2 завітали представники адміністрації вказаного гуртожитку та повідомили, що у гуртожитку розпочали капітальний ремонт житлових приміщень, у зв`язку з чим жильцям потрібно негайно звільнити займану ними житлову площу для проведення ремонту, на що ОСОБА_1 відмовилася та залишилася мешкати у квартирі. 
Навесні 2019 року під час виконання ремонтних робіт стався прорив труб, внаслідок чого її квартира АДРЕСА_4 була залита водою, завдано шкоду вказаному житлу та її майну. 
Представники адміністрації гуртожитку завірили її, що усунуть всі пошкодження внаслідок залиття квартири за власний кошт, відремонтують стіни та стелю, але для цього їй необхідно тимчасово залишити займану квартиру та надати відповідним працівникам ключі від квартири для виконання ремонтних робіт. 
Позивачка віддала представнику адміністрації гуртожитку свої ключі від квартири, та переїхала проживати до своєї матері ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 . 
Від того часу і по день звернення позивачки до суду з зазначеним позовом вона не може фізично потрапити до вказаної квартири внаслідок неправомірних дій з боку представника відповідача. Представниками адміністрації гуртожитку, відповідними робітниками, які здійснюють ремонт вказаного приміщення, демонтовані вхідні двері у спірну квартиру та встановлені нові двері разом із новим замком, на виконання зазначених робіт вона своєї згоди не надавала.
На усні звернення представники адміністрації гуртожитку відповідали, що повернутися буде можливо не раніше закінчення робіт із капітального ремонту будинку АДРЕСА_2 . 
Станом на день подання вказаного позову ремонтні роботи у будинку АДРЕСА_2 ще тривають. 
За цей час у неї стали активно розвиватися та прогресувати важкі неврологічні хвороби, а саме розсіяний склероз з вираженим порушенням функції лівого відводящего нерву, порушення рухових функцій нижніх кінцівок та тазових органів, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості самостійно відстоювати своє право на житло та добиватися вселення у власну квартиру, тому видала довіреність на ім`я матері ОСОБА_4 , яка безрезультатно зверталася до різних установ. 
Наданий позивачем акт від 19 травня 2020 року вважає неналежним, оскільки він складений без участі незацікавлених осіб, сусідів, мешканців будинку, також в акті не зазначено період, протягом якого вона не мешкає у спірній квартирі. 
ОСОБА_1 просила відмовити в задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Маріупольської ради, зобов`язати Виконавчий комітет Маріупольської міської ради усунути перешкоди у користуванні та проживанні у житловому приміщенні - квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка є власністю територіальної громади міста Маріуполя та яка перебуває на балансі ККП «МБТІ - Маріупольська нерухомість», надавши їй комплект ключів від вхідних дверей житлового приміщення – квартири, вселивши її у спірне житлове приміщення, вирішити питання про стягнення суми сплаченого судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, вселення, стягнення судових витрат задоволено.
Зобов`язано Виконавчий комітет Маріупольської міської ради усунути перешкоди у користуванні та проживанні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , яка є власністю територіальної громади міста Маріуполя та перебуває на балансі ККП «МБТІ – Маріупольська нерухомість», шляхом надання ключів від вхідної двері житлового приміщення - квартири. 
Вселено ОСОБА_1 у житлове приміщення – квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнуто з Виконавчого комітету Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 840 грн 80 коп.
Суд, відмовляючи у задоволенні позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виходив з того, що Виконавчим комітетом не доведено факту вибуття ОСОБА_1 з житлового приміщення і відсутності її в ньому понад шість місяців без поважної причини, отже відсутні підстави для визнання останньої такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням.
Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 про усунення перешкод та вселення, суд виходив з того, що останньою наведено достатньо доказів на підтвердження того, що її право на проживання у квартирі порушено та потребує захисту, оскільки вона не може потрапити до квартири, хоча має право користування вказаним житловим приміщенням, шляхом надання ключів від вхідної двері жилого приміщення та вселення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
17 травня 2021 року Виконавчий комітет Маріупольської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильтне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та вселення позивач просить відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не зазначено, коли було розпочато та закінчено будівельні роботи, зокрема щодо ремонту кімнати 105, де зареєстрована відповідачка, та чи співпадає період такого ремонту із періодом виїзду та відсутності відповідачки у спірному приміщенні. Суд не взяв до уваги, що свідок ОСОБА_4 у своїй декларації не зазначає ОСОБА_1 як особу, що проживає разом з нею, а тому у суду не було підстав для взяття до уваги пояснень свідка, яка, перш за все, є матір`ю відповідачки. 
Надані позивачем документи прямо або опосередковано вказують на те, що відповідачка була відсутня за місцем реєстрації більш ніж шість місяців.
Стосовно вимог зустрічного позову щодо вселення – Виконавчий комітет зазначає, що не має підтверджень того, що позивачка за зустрічним позовом передавала комусь з адміністрації гуртожитку ключі, також не доведено, що ОСОБА_1 була виселена з приміщення, оскільки ніким не вчинялися дії щодо її виселення. В рішенні не зазначено, які саме перешкоди створює виконавчий комітет Маріупольської міської ради Кралько В.Н. в частині вселення її до спірного приміщення та не встановлено, чи взагалі зверталась ОСОБА_1 до позивача за первісним позовом з вимогою про вселення до кімнати № НОМЕР_2 .

Доводи інших учасників справи
09 червня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від адвоката Басівського В.О., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки ОСОБА_1 вимушена була покинути займане житло через початок капітального ремонту, а від того часу позбавлена можливості потрапити в квартиру через неправомірні дію Виконавчого комітету.

Рух справи у суді апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 травня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Мальцева Є.Є., Попова С.А.
Ухвалою апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою апеляційного суду від 14 червня 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 липня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Ткаченко Т.Б.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Відповідно до інформації Департаменту адміністративних послуг № 29-3-32/18162 від 14 травня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 18 липня 2014 року (т.1, а.с. 12-15).
З особового рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що він відкритий на підставі службового ордеру 006872 від 23 червня 2014 року, ордеру № 007189 від 18 березня 2015 року (т.1, а.с. 16).
Відповідно до ордерів на жиле приміщення №006872 від 23 червня 2014 року, № 007189 від 18 березня 2015 року ОСОБА_1 надано право на заняття кв. АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 17, 38-39).
Згідно з рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18 лютого 2015 року №40 вирішено виключити з числа службової житлової площі кімнату № НОМЕР_2 , житловою площею 26,3 кв.м у будинку АДРЕСА_2 . Наймач житлового приміщення - ОСОБА_1 . Склад родини - 1 особа. Управлінню міського майна міської ради видати ордер (т.1, а.с. 38).
Актом обстеження житлового приміщення від 19 травня 2020 року, затвердженим начальником Управління міського майна департаменту по роботі з активами, складеним головним спеціалістом відділу обліку та приватизації житлового фонду управління міського майна департаменту по роботі з активами ОСОБА_2 , завідуючою гуртожитку ОСОБА_5 , які провели перевірку проживання у квартирі-блоці № НОМЕР_2 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 у квартирі-блоці не мешкає. У інших кімнатах гуртожитку ОСОБА_1 також не проживає (т.1., а.с. 18).
Відповідно до листа ККП «МБТІ - Маріупольська нерухомість» № 75/19664 від 25 травня 2020 року за даними підприємства особового рахунку на ОСОБА_1 не відкривалося у зв`язку з фактичним не проживанням останньої у вищевказаному гуртожитку на момент його передачі на баланс підприємства. 
Станом на 01 грудня 2019 року на вказану особу відкритий особовий рахунок в ТОВ «Місто для людей». Станом на зазначену дату на вказану особу відкриті особові рахунки у КП «МВУ ВКГ», ККП «Маріупольтепломережа», КГТ «Комунальник» (т.1, а.с. 19).
Згідно з листом начальника управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради № 26.7.2-13408-26.7.1 від 19 травня 2020 року, кімната АДРЕСА_1 є власністю територіальної громади міста Маріуполя, перебуває на балансі ККП «МБТІ - Маріупольська нерухомість». Після 18 лютого 2015 року ордер на вказане житлове приміщення нікому не видавався. На даний час Маріупольською міською радою не передбачено відчуження житлових приміщень гуртожитку по АДРЕСА_2 на користь громадян (т.1, а.с. 42).
З листа начальника ККП «МБТІ - Маріупольська нерухомість» № 75-35827-75.1 від 25 червня 2020 року вбачається, що на підставі рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 458 від 22 листопада 2019 «Про передачу майна з балансу на баланс ККП «МБТІ - Маріупольська нерухомість», з 01 грудня 2019 року є балансоутримувачем гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . Під час прийняття вищезазначеного гуртожитку на баланс підприємства в будівлі відбувався капітальний ремонт, замовником якого виступав Департамент розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради. Інформація щодо програми, підстави та цілей проведення капітального ремонту на підприємстві відсутня. Питання надання можливості повернення для проживання у вищезазначене житлове приміщення буде розглядатися після проведення капітального ремонту будівлі (т.1 а.с. 44).
Відповідно до листа директора департаменту Житлово-комунальної інфраструктури Департаменту розвитку Маріупольської міської ради № 34-51536-34.1 від 14 вересня 2020 року рішенням Маріупольської міської ради від 18 грудня 2018 року № 7/38-3439 затверджена Програма економічного і соціального розвитку м. Маріуполя на 2019 рік. Додатком до рішення пунктом 18.9 передбачені інвестиційні витрати на капітальний ремонт будівлі готельного типу за адресою: АДРЕСА_2 , всього у 2019 році з урахуванням додаткових потреб у фінансуванні  14785,817 тис.грн, термін реалізації проекту 2019-2020 р., виконавець ДРЖКІ. За результатами проведення процедури закупівлі через електронну систему публічних закупівель «Рrоzоrrо» за об`єктом «Капітальний ремонт будівлі готельного типу за адресою: АДРЕСА_2 , між Департаментом розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради, як головним розпорядником коштів міського бюджету (ЗАМОВНИК) та переможцем ТОВ «ПАМПАД» (ПІДРЯДНИК) укладено договір підряду № 3Б/2019/18.9/2 від 30 липня 2019 року, предметом якого визначено: ПІДРЯДНИК зобов`язується виконати за завданням ЗАМОВНИКА з використанням своїх матеріалів, механізмів, устаткування і транспорту, а ЗАМОВНИК зобов`язується прийняти і оплатити наступну роботу: капітальний ремонт будівлі готельного типу за адресою: АДРЕСА_2 . Види і обсяги робіт, що доручаються ПІДРЯДНИКУ для виконання, визначаються затвердженою проектно-кошторисною документацією та доданою договірною ціною, яка є невід`ємною частиною договору. Види робіт також зазначені в календарному графіку: внутрішнє опорядження 1го типового поверху; внутрішнє опорядження 2-го типового поверху; внутрішнє опорядження 3-го типового поверху; опалення; водопровід та каналізація; електрообладнання та електроосвітлення; покрівля; вхідна група. Джерелом фінансування є кошти міського бюджету. Договір діє до 31 грудня 2019 року. Тендерна документація містить Технічне завдання, в якому зазначені «Орієнтовні обсяги робіт» на три типових поверхи (9, 8, 7 поверхи). Отже, вбачається, що роботи виконуються загалом по поверхам, без виокремлення по квартирам. На даний час договір № ЗБ/2019/18.9/2 від 30 липня 2019 року виконаний, що підтверджується Звітом про виконання договору про закупівлю. Акт прийняття виконаних робіт капітального ремонту квартири АДРЕСА_1 не оформлювався, оскільки оформлення такого акту, окремо по квартирам, не передбачено умовами договору № ЗБ/2019/18.9/2 від 30 липня 2019 року. Так, надається копія акту форми № КБ-2в, довідки форми № КБ-3 за XI місяць 2019 року щодо виконаних ремонтно-будівельних робіт, які частково стосуються, зокрема, й квартири АДРЕСА_1 (т. 1,а.с. 78-136).
Згідно з заявою ОСОБА_1 , наданою директору департаменту по роботі з активами, зазначено перелік робіт по блоку на 9 поверсі, за адресою: АДРЕСА_3 , в тому числі на заміну блоків дверей (т.1, а.с. 136).
Відповідно до декларацій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2013-2015 роки ОСОБА_1 відомості про нерухоме майно відсутні (т.1, а.с. 209-225).
Згідно з листами директора Департаменту соціального захисту населення ММР від 05 березня 2021р., 17 березня 2021р. ОСОБА_1 на обліку в Департаменті, як одержувач житлової субсидії не перебуває. 
Відповідно до листа директора Маріупольського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ММР № 43/102-41 від 17 березня 2021 року, з метою проведення оцінки потреб ОСОБА_1 , фахівці із соціальної роботи Приморського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді міської ради здійснили візит за місцем реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 . Під час візиту завідуюча господарством гуртожитку ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_6 за місцем реєстрації не проживає з 2019 року. 
Фахівці із соціальної роботи Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді міської ради здійснили візит за місцем ймовірного фактичного проживання/перебування ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 . Під час візиту застати членів родини не вдалось. Для ОСОБА_7 та членів її родини залишено запрошення відвідати Центральний районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді міської ради. Станом на березень 2021 року ОСОБА_1 або члени її родини не звертались до центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді міської ради ані за місцем реєстрації ані за місцем проживання/перебування. (т.1, а.с. 228-229).

Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника виконавчого комітету Маріупольської міської ради Драпак Е.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Басівського В.О., який заперечував проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Частиною четвертою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ст.61 ЖК України  порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного житлового фонду регулюється нормами ЖК та положеннями укладеного договору найму.
Згідно зі статтею 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61- 30912св18, від 26 лютого 2020 року у справі №333/6160/17, провадження №61- 7317св19, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, провадження № 61-23089св19.
Статтею 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції кожній особі крім інших прав гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Пункт 2 статті 8 Конвенції визначає підстави, за яких втручання держави у користування особою правами, зазначеними у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, виходячи із обставин, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.
Подібні висновки висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).
Таким чином, питання про визнання припиненим права користування житлом у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна та установлених статтею 50 ЖК України вимог, що ставляться до жилих приміщень, а також наявності чи відсутності іншого житла.
У справі, що переглядається, суд встановивши, що ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 як най мач, іншого постійного житла не має, з`ясувавши причину непроживання відповідачки в спірній квартирі – проведення капітального ремонту у будинку з 01.12.2019 року, який на час звернення до суду з позовом не закінчено, в порушення ст. 101 ЖК України перед початком капітального ремонту позивачем не було запропоновано іншого житлового приміщення ОСОБА_1 , дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила права користування жилим приміщенням за адресою: кв. АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції надав критичну оцінку обставинам, викладеним в акті від 19.05.2020 року, який позивач долучив до позовної заяви, про відсутність ОСОБА_1 у жилому приміщенні за вищевказаною адресою, та правильно зазначив, що він складений без участі незацікавлених осіб, в ньому відсутня інформація щодо терміну, протягом якого ОСОБА_1 не мешкає у спірному приміщенні, та врахував, що з 01.12.2019 року в будинку 54 відбувався капітальний ремонт. 
Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Суд першої інстанції обгрунтовано зробив висновок, що позивач, на якого процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин, не довів, що відповідачка ОСОБА_1 вибула зі спірного жилого приміщення і відсутня в ньому понад шість місяців підряд без поважної причини, не визначив та не довів початок відліку часу відсутності відповідачки у спірному приміщенні, довготривалість її відсутності, а також відсутність поважних причин непроживання ОСОБА_1 у спірному приміщенні.
Досліджені в судовому засіданні докази спростовують доводи апеляційної скарги щодо непроживання ОСОБА_1 у спірній квартирі без поважних причин.
Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 про сунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселенні, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Виконавчому комітету Маріупольської міської ради відмовлено у задоволенні первісного позову про втрату права користування жилим приміщенням ОСОБА_1 , яка має право на користування займаним нею на підставі ордеру житловим приміщенням у гуртожитку, в якому триває капітальний ремонт, були змінені двері та замки у квартирі АДРЕСА_4 , де зареєстрована позивач ОСОБА_1 і якій ключі від дверей не надавалися, що не заперечував представник Маріупольської міської ради і в суді апеляційної інстанції, а тому суд дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем ОСОБА_1 наведено достатньо доказів на підтвердження того, що її право на проживання у квартирі порушено та потребує захисту, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки вона не може потрапити до квартири, хоча має право користування вказаним житловим приміщення, та вселити ОСОБА_1 у спірне приміщення.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві виконавчого комітету Маріупольської міської ради, що була предметом дослідження в судовому засіданні, та не спростовують обгрунтованих та правильних висновків суду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до частини 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги позивача виконавчого комітету Маріупольської міської ради, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апеляційної інстанції не надано.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача за основним позовом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складено 16 липня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                                                           О.М. Пономарьова

Судді                                                                                                                               С.А. Зайцева

                                                                                                                             Т.Б. Ткаченко