22-ц/804/1938/21 
                                                                                264/6747/19 
                                               
Головуючий у І інстанції Матвєєва Ю. О. Єдиний унікальний номер 264/6747/19
Номер провадження 22-ц/804/1938/21
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів   Биліни Т. І.,
   Мальцевої Є. Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Брокбізнес» про відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 07 липня 2019 року о 19:50 год. на перехресті Старокримського щосе та вул. Сільської в Кальміуському районі м. Маріуполя сталася дорожньо-транспортна пригода за його участю та участю відповідача ОСОБА_2 03 жовтня 2019 року постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що причиною ДТП є порушення відповідачем пунктів 11.1, 11.3, 14.6 Правил дорожнього руху, оскільки ним не було вжито заходів для уникнення зіткнення (зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) та було здійснено обгін не перехресті, що призвело до зіткнення автомобілів. Оскільки цивільна відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес», просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку 76 000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. З урахуванням судової автотоварознавчої експертизи уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_2 - 31 602,88 грн. та з ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» - 53 623,76 грн.
Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на його незаконність та порушення судом норм матеріального і процесуального права просив скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не звернув уваги на фактичні обставини справи. Крім того, не врахував те, що постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 жовтня 2019 року було встановлено, що його вини в дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП) не має в той час як ОСОБА_2 свою невинність в ній не довів.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду ухвалено з урахуванням всіх норм чинного законодавства, оскільки жодних належних та допустимих доказів тому, що ДТП сталася внаслідок його винних дій та він має відповідати за завдану позивачеві шкоду, ОСОБА_1 суду не надав.
Відзив ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» обґрунтований тим, що ОСОБА_1 не було надано суду жодних доказів настання цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_2 , а тому вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні суд визначив, що питання щодо наявності в діях відповідача під час ДТП порушення правил дорожнього руху, мало би бути предметом дослідження судової авто технічної експертизи, однак попри роз`яснення судом представникові позивача і на стадії підготовчого розгляді, і під час судового засідання його права на надання такого доказу або заявлення суду відповідного клопотання, від представника позивача такого клопотання не надходило. Інші докази, надані позивачем, також не є підставою для покладення на відповідачів обов`язку відшкодувати завдану ДТП матеріальну шкоду.
З такими висновками суду не можна не погодитися.
Судом встановлено, що 07 липня 2019 року о 19:50 на перехресті Старокримського шосе та вул. Сільської в Кальміуському районі м. Маріуполя сталася ДТП за його участю та за участю відповідача ОСОБА_2 03 жовтня 2019 року постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 через відсутність достатніх доказів вини було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 7).
01 березня 2019 року з ініціативи позивача було проведено судову автотоварознавчу експертизу, якою визначена вартість матеріальної шкоди, спричиненої ОСОБА_1 як володільцю транспортного засобу, в розмірі 55 623 грн. 76 коп. в т.ч. ПДВ у вартості запасних частин (а.с.148-184).
Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За приписами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу в справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.
Відповідно до положеньст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.
Судова експертиза в цивільному процесі - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини в цивільній справі, що перебуває у провадженні суду.
Необхідність призначення судової експертизи в цивільному процесі обумовлена, насамперед, необхідністю з`ясування судом тих обставин, які потребують спеціальних знань, та в силу їх специфічного характеру, не можуть бути з`ясовані судом на основі положень чинного законодавства, що може вплинути на правильне вирішення цивільного спору по суті.
Суд звертає увагу на те, що одним із принципів призначення судової експертизи є принцип доцільності.
Проте висновок експерта не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою для визначення винної особи, оскільки згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач додав до позовної заяви матеріали про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, які містять схему ДТП та пояснення її учасників, складені на місці пригоди.
Так, із цих матеріалів та матеріалів страхової справи вбачається, що зіткнення автомобілів сталося в межах перехрестя при виїзді позивача з другорядної дороги на головну по якій рухався автомобіль відповідача. При цьому автомобіль позивача повертав праворуч, а автомобіль відповідача рухався по смузі для руху зустрічного транспорту (а.с. 9-10, 84-127). 
Таким чином, аналізуючи вказані докази можна дійти висновку, що ДТП сталася внаслідок не виконання позивачем вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху згідно з яким на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Між тим, згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, предметом доказування у справі є дотримання позивачем п 16.11 Правил дорожнього руху. Зокрема, він мав довести той факт, що перешкода - виїзд автомобіля відповідача на його смугу руху, виникла для нього вже після виїзду на перехрестя.
Проте належних та допустимих доказів вини відповідача ОСОБА_2 у настанні ДТП позивачем суду не надано. Закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення таким доказом не є в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України.
Оскільки вина відповідача встановлена не була, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог. 
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які є підставами до скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 13 вересня 2021 року.

Судді       В. М. Барков

Т. І. Биліна

Є. Є. Мальцева