ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/1257/21	
(суддя Татаринов Д.В., м. Зпоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною  скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі №280/1257/21 за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                                  ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 15 лютого 2021 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, згідно з яким просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12 січня 2021 року № 083950007520 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 3  статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 3  статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  з 06 січня 2021 року.            
Позов обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно не застосував при розрахунку стажу роботи позивача з 13.02.1997 року по 08.12.2000 року горновим та з 15.12.2000  року по 28.05.2002 року підручним сталевара вимоги роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8 та як наслідок протиправно відмовив йому у призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня в чорній металургії. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року, у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено повністю.
           Рішення суду мотивовано тим, що на час трудової діяльності позивача і наразі є чинними роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України №8 від 20 січня 1992 року і  постанова Кабінету Міністрів України № 81 від 22 лютого 1992 року, що містить Додаток, в якому наведено перелік нормативних актів щодо застосування  Закону України «Про пенсійне забезпечення», серед цих документів є роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8. Незважаючи на те, що  Законами № 1788-XII, та  № 1058-IV  не передбачено додавати 3 місяці за кожен відпрацьований рік, проте суб`єкт владних повноважень узяв на себе такий обов`язок, а тому позбавлення такого права є втручання у майнові права позивача. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 носять рекомендаційний характер. Оскільки питання призначення пенсій за віком на пільгових умовах визначається положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, яким не передбачено здійснення розрахунку стажу роботи позивача за кожний повний рік роботи, як один рік і три місяці, підстав для здійснення такого розрахунку з урахуванням роз`яснень №8 у відповідача не було.
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, представник позивача, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись при цьому на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 06 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно із частиною 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через електронний портал пенсійних послуг Пенсійного фонду України (а.с.17).
У зв`язку з цим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення від 12 січня 2021 року № 083950007520 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за відсутності необхідного пільгового стажу (а.с.18).
21 січня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся за призначенням пенсії через електронний портал (а.с.22). 
Відповідач рішенням від 25 січня 2021 року №083950007520 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу (а.с.23).          
Законність та обґрунтованість рішення відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії згідно із частиною 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є предметом спору переданого на вирішення суду. 
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.
Частиною 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено розрахунок стажу роботи позивача, що дає право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня в чорній металургії, який становить 24 роки 4 місяці 14 днів (а.с.24).
Враховуючи те, що положення частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачають необхідність мати не менше 25 років на зазначених роботах для набуття права на пенсію незалежно від віку, в той час як позивач має 24 роки 4 місяці 14 днів такого стажу, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що позивач не набув права на пенсію за зазначеною нормою.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання позивача на необхідність розрахунку стажу його роботи з 13.02.1997 року по 08.12.2000 року горновим та з 15.12.2000  року по 28.05.2002 року підручним сталевара з урахуванням вимог роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові 18 липня 2019 року справа №826/2426/16 листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого відповідно до законодавства суб`єкта нормотворення, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів. 
Враховуючи те, що роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8 не є нормативно-правовими актами і не може підміняти собою і доповнювати положення статті 114 Закону України №1058, оскільки носить лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер, при цьому у відповідності до вимог Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що відповідач правомірно не прийняв до уваги зазначене роз`яснення.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8 стосувалося порядку врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в той час як позивач порушує питання щодо призначення йому пенсії за положеннями статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Оскільки роз`яснення не є нормативно-правовим актом та не можуть доповнювати чи підміняти собою норму Закону, як наслідок позивач не має обґрунтованої надії на його  застосування відповідачем на законодавчому рівні, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на практику Європейського суду з прав людини згідно з якою державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Враховуючи допущення порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що вплинуло на правильність вирішення справи, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі №280/1257/21 - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 27 липня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко