ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4891/21  Номер провадження 33/814/480/21	Головуючий у 1-й інстанції Троцька А.І.  Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2021 року 	м. Полтава  	

Суддя Полтавського апеляційного суду Хіль Л.М., 
за участі:
особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 
при секретарі: Ряднині І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2021 року,
у с т а н о в и л а:
Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП.
Піддано ОСОБА_1 адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень та стягнуто судовий збір в розмірі 454,00 гривні на користь держави.
Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 15 травня 2021 року близько 20:50 год. в м. Полтава по вул. Європейська, 34 керуючи транспортним засобом «РУТА 25» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював регулярні пасажирські перевезення на міському маршруті №26 «Центр-Огнівка», при цьому перевозив 26 пасажирів при визначеній характеристикою даного транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 кількістю місць для сидіння 20 разом із місцем водія, чим порушив пп.8 п.3 Постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 44-3 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , прохав апеляційну скаргу задовольнити, постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Також прохав у разі можливості закриття провадження обумовлених вимогами п.1 ст. 247 КУпАП обмежитись усним зауваженням застосувавши ст. 22 КУпАП за малозначністю учиненого діяння.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що приймаючи рішення про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував вимоги ст. 245, 280 КУпАП, не повно з`ясував всі обставини та не вирішив справу у відповідності до вимог закону. 
Вказував, що він працює водієм ТОВ «Делко-компані» (ФОП ОСОБА_2 ) не є автомобільним перевізником, а також не є суб`єктом господарювання, в розумінні положень ГК України, а тому в даному випадку не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.
Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що у даній справі відсутні обставини, що обтяжують відповідальність, тоді як наявні обставини, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, а саме: його щире каяття, відсутність умислу на вчинення правопорушення, відсутність шкідливих наслідків, поведінку пасажирів, які не реагували на його попередження щодо кількості пасажирів відповідно до сидячих місць в автобусі.
Прохав врахувати, що накладення штрафу в розмірі 17 000,00 грн є непомірним тягарем для нього та ставить його у вкрай скрутне матеріальне становище, а він є єдиним працюючим та годувальником в сім`ї.
Зазначав, що у нього тяжко хвора жінка, нещодавно перенесла тяжку операцію на головному мозку у зв`язку з венозною пухлиною, потребує постійної підтримуючої терапії, яка матеріально затратна. Крім того, його син знаходиться на даний час на медичному обстеженні з приводу хвороби серця. 
Вважає, що за наявності зазначених обставин суд мав можливість звільнити його від адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.44-3 КУпАП України, за малозначністю, оголосивши усне зауваження.
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги по суті, приходжу до висновку про те, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000,00 грн.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №215149 від 15 травня 2021 року складеним інспектором роти № 3 батальйону УПП в Полтавській області лейтенантом поліції Мегетською А.С. про те, що ОСОБА_1 15 травня 2021 року близько 20:50 год. в м. Полтава по вул. Європейська, 34 керуючи транспортним засобом «РУТА 25» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював регулярні пасажирські перевезення на міському маршруті №26 «Центр-Огнівка», при цьому перевозив 26 пасажирів при визначеній характеристикою даного транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 кількістю місць для сидіння 20 разом із місцем водія, чим порушив пп.8 п.3 Постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 44-3 КУпАП.
Відповідальність за статтею 44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом 8 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року №1236 з 24 лютого 2021 року на території України встановлюється жовтий рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд дав вірну оцінку.
Разом з тим, вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог статей 23, 33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи /п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року ЄСПЛ у справі «Ізмайлов проти Росії»/.
Суд апеляційної інстанції також враховує практику ЄСПЛ про те, що застосований захід має бути пропорційним переслідуваній меті.
Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Відповідно до статті 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд враховує незначний ступінь вчиненого правопорушення, вік особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її майновий стан, відсутність обставин, які обтяжують відповідальність.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо безпідставності притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 44-3 КУпАП, оскільки він не є суб`єктом господарювання в розумінні положень ГК України є необґрунтованими.
Відповідно до «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених Постановою КМУ № 176 від 18 лютого 1997 року, водій має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.
Тобто, обов`язок саме водія, а не перевізника, який є суб`єктом господарювання, контролювати в салоні кількість пасажирів, що перевозяться.
Із врахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі ст. 22 КУпАП, ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.
Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 44-3 КУпАП скасувати.
На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, оголосити ОСОБА_1 усне зауваження.
Провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити, на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                                         Л.М. Хіль