ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/825/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №706/1489/15-ц Категорія: 304090000 	Орендарчук М. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12 травня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Василенко Л. І., Єльцова В. О.
За участю секретаря         Анкудінова О. І. 

учасники справи: 
           позивач - ПАТ « УкрСиббанк»
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
           особа, яка подає апеляційну скаргу – відповідач ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 14.09.2020 року, постановлене під головуванням судді Орендарчука М.П., в Христинівському районному суді Черкаської області 14.09.2020 року, у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахування за користування кредитом та пені, -
в с т а н о в и в :

 
31.10.2015 року  позивач - ПАТ « УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахування за користування кредитом та пені.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 22 червня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 416. 
Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», що відповідає положенням Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства», так як дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ « УкрСиббанк».
У позовній заяві представник банку зазначає, що згідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 15000,00 доларів США (п`ятнадцять тисяч доларів США ), а відповідач ОСОБА_1 зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі, не пізніше 19 червня 2020 року, згідно з графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до кредитного договору), та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,5% річних. 
Відповідно Додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця, протягом всього строку дії договору.
Банком у позовній заяві вказується, що погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. кредитного договору відбувається з 01 по 20 (включно) число кожного місяця наступного за тим, за які були нараховані проценти.
14 серпня 2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно до умов якої, змінено метод нарахування процентів по договору та змінено порядок нарахування штрафних санкцій. В зв`язку зі зміною програмного забезпечення банку змінено реєстраційний номер кредитного договору в системі обліку банку на № 10801530000.
03 лютого 2009 року між тими ж сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, згідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 121,00 долар США, зі строком сплати 25-го числа кожного місяця. 
Сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись, як номер кредитного договору, зазначений при його укладенні № 10801530000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме : № 10801530001. Змінено кінцевий термін повернення кредиту, не пізніше 19 червня 2030 року.
З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 22/1-У від 22 червня 2005 року.
Відповідно до умов договору поруки відповідач ОСОБА_2 зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарною.
В позовній заяві банк посилається на те, що згідно з п.1.4 Додаткової угоди № 1 від 14 серпня 2006 року, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/ або комісій відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.
Розміри облікової ставки НБУ в період нарахування заборгованості по кредитному договору по пені встановлені: з 13.11.2014 року - 14,000% (Постанова НБУ № 719 від 12.11.2014 р.), з 06.02.2015 року -19,5 % (Постанова НБУ № 81 від 04.02.2015 року), з 04.03.2015 року - 30% ( Постанова НБУ № 154 від 02.03.2015 року, з 28.08.2015 року - 27% (Постанова НБУ № 557 від 27.08.2015 року), з 25.09.2015 -22 % (Постанова НБУ № 627 від 24.09.2015 року).
Таким чином, станом на 05.10.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 10 858,89 доларів США (десять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім доларів США 89 центів), з яких: 10310,70 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з листопада 2014 року - 234,08 доларів США; 548,19 доларів США- заборгованість по процентам; заборгованість відповідача ОСОБА_1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 05.10.2015 року складає 2 876,71 грн. (дві тисячі вісімсот сімдесят шість гри. 71 коп.), з яких: 913,58 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 1 963,13 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.
Позивач  ПАТ « УкрСиббанк» просить суд стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором № 416 ( № 10801530000) від 22 червня 2005 року в розмірі 10 858, 89 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 2 876, 71 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користь ПАТ « УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 3 487, 72 грн., в рівних частках з кожного по 1743, 86 грн.
Заочним рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2017 року позов задоволено повністю.
Стягнуто на користь ПАТ « УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором № 416 ( № 10801530000) від 22 червня 2005 року в розмірі 10 858, 89 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 2 876, 71 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користь ПАТ « УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 3 487, 72 грн., в рівних частках з кожного по 1743, 86 грн. 
Не погодившись із заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав 20.11. 2017 року заяву про перегляд заочного рішення, яка була задоволена судом першої інстанції ухвалою районного суду від 13 грудня 2017 року, заочне рішення суду від 17. 10. 2017 року скасовано та призначено розгляд справи в загальному порядку. 
Заочним ріщенням Христинівського районного суду Черкаської області від 28.11.2019 року позов задоволено повністю.
24.02. 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Задояним Ю.В. подано заяву про перегляд заочного рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 28.11.2019 року.
14 липня 2020 року ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області заяву про перегляд заочного рішення задоволено , заочне рішення суду від 28.11. 2019 року скасовано, справу призначено до розгляду у спрощеному порядку на 24 липня 2020 року.
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2020 року позов задоволено повністю.
Стягнуто на користь ПАТ « УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором № 416 ( № 10801530000) від 22 червня 2005 року в розмірі 10 858, 89 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 2 876, 71 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користь ПАТ « УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 3 487, 72 грн., в рівних частках з кожного по 1743, 86 грн. 
        Не погоджуючись з рішенням Христинівського  районного суду Черкаської області від 14.09.2020 року, відповідач ОСОБА_2  оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу через суд першої інстанції 24 березня 2021 року вх. № 522 /21вх. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права. 
Скаржник ОСОБА_2 звертає увагу в апеляційній скарзі на те, що рішення не відповідає фактичним обставинам справи. Так, згідно довідки банку станом на 17 лютого 2020 року заборгованість за кредитним договором становить 0 доларів США, простроченої заборгованості за цим договором немає, посилається скаржник. Заборгованість за договором № 10801530001 від 03.02. 2009 року складає 8 432,31 дол. США основної кредитної заборгованості, це єдиний борг, який існує перед банком у скаржника. 
З огляду на вказане, на час ухвалення оскаржуваного рішення боргу за кредитним договором № 10801530001 перед позивачем у ОСОБА_2 не існувало. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції: « стягнути на користь ПАТ « УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором № 416 ( № 10801530000) від 22 червня 2005 року в розмірі 8 432, 32 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 2 876, 71 грн., стягнути на користь ПАТ « УкрСиббанк» з ОСОБА_1 1743, 86 грн. сплаченого судового збору.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу відповідача від позивача ПАТ « УкрСиббанк» не надходив.
Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Учасники справи повідомлені належним чином про дату, місце та час розгляду апеляційної скарги, що підтверджується даними судових повісток про вручення, надісланих рекомендованим повідомленням.
12 травня 2021 року на електронну адресу Черкаського апеляційного суду від представника скаржника адвоката Задояного Ю. В. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_2 та його представника в суді апеляційної інстанції Вх. № 4844/21-Вх. 
12 травня 2021 року на електронну адресу Черкаського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі Вх. № 4846/21-Вх.
Представник банку в судове засідання не з?явився, заяв та клопотань від банку про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, то колегія суддів апеляційного суду розглядає апеляційну скаргу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів, наданих сторонами.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки судом допущено помилку при вирішені питання судових витрат, чим порушено норми процесуального права. 
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів нарахування за користування кредитом та пені суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог банком.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, прийшов до висновку, що має місце заборгованість відповідачів перед банком, а відповідачі своєчасно не виконали взяті на себе зобов`язання по кредитному договору, чим порушили норми статей 526, 651, 1054 ЦК України та умови договору, тому суд вважав, що є всі підстави для стягнення заборгованості з відповідачів солідарно. Районний суд також послався в рішенні, що у зв`язку із невиконанням відповідачами зобов`язань за кредитним договором, є підстави для стягнення із відповідачів грошових коштів, що складаються із заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитними коштами та пені, а всього в сумі 10858, 89 дол. США та 2876, 71 грн. – пені.
Суд, врахувавши, що належне виконання зобов`язань за цим договором забезпечено договором поруки, укладеним з відповідачем ОСОБА_2 , прийшов до висновку про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя. 
Суд першої інстанції вирішив питання судових витрат, стягнувши судові витрати в рівних частках по 1743, 86 грн. з кожного з відповідачів. 
         Колегія суддів апеляційного суду  не в повній мірі погоджується з  висновками суду першої інстанції,  оскільки вважає їх такими, що не відповідають  вимогам закону  в частині вирішення питання щодо судових витрат, так як судом допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення районного суду.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України зобов`язання мають бути виконанні належним чином та у встановлений строк.
Статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) , що визначено ст. 530 ЦК України.
Особа, яка порушила зобов?язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом відповідно до ст. 614 ЦК України.
Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. 
Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за порушення зобов?язання боржником. 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. 
Відповідальність поручителя і боржника є солідарною, що вказано в договорі поруки п.1.3,1.4 від 22 червня 2005 року ( а. с. 5). 
Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 не оспорював договору поруки, не звертався із зустрічним позовом щодо визнання договору поруки недійсним, як і не ставив вимог щодо визнання поруки припиненою.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що скаржником оскаржується рішення суду першої інстанції лише щодо зміни резолютивної частини рішення суду та скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 судових витрат за сплату судового збору, оскільки він є інвалідом 2 групи. 
Підставою виникнення зобов`язань по даній справі, які є предметом цього спору, є кредитний договір № 416 від 22.06.2005 року, який встановлює та визначає всі права та обов`язки сторін, строки розрахунків та відповідні суми, які підлягають стягненню на користь банку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 22 червня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 416.
Згідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 15 000,00 доларів США (п`ятнадцять тисяч доларів США), а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути наданий кредит в повному обсязі, не пізніше 19 червня 2020 року, згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,5% річних ( а. с. 110 -114 т.1). 
22 червня 2005 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 22/1-У. 
Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_2 зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання позичальником ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. 
Згідно п. 1. 4. даного договору відповідальність відповідачів по справі є солідарною ( а. с. 5 -7 т.1). 
Розділ 7 кредитного договору № 416 від 22 червня 2005 року передбачає відповідальність сторін. 
Так, згідно п.7.1 кредитного договору встановлено, що за порушення термінів повернення кредиту та /або процентів за кредит та/або комісій позивальник сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню з розрахунку 0, 2 процентів від суми, зазначеної заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та /або комісій) розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. 
Умовами кредитного договору, передбачено погашення кредитної заборгованості ануїтетними платежами у розмірі 83, 33 дол. США до 20 числа кожного місяця згідно з графіком платежів, який є невід?ємною частиною кредитного договору( а. с. 105 – 109 т.1). 
Ануїтет передбачає розподіл всіх платежів рівними частинами, які виплачуються в чітко встановлений термін. Ануїтет сам по собі виступає у формі графіка погашення кредитного боргу. Процентна ставка встановлюється у розмірі 11,5 % річних (п. 1.3.1. кредитного договору).
Відповідно до п. 1.3.3. даного кредитного договору нараховування процентів за цим договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця. Період нарахування процентів починається з дня фактичного надання кредитних коштів в перший період, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. 
Згідно п. 1.3.4. даного договору термін сплати процентів – з 01 по 20 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. При цьому, остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше остаточного повного повернення кредиту. 
Із матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно до умов якої, змінено метод нарахування процентів по договору та змінено порядок нарахування штрафних санкцій. В зв`язку зі зміною програмного забезпечення банку змінено реєстраційний номер кредитного договору в системі обліку банку на № НОМЕР_1 ( а. с. 115 -116 т. 1). 
03 лютого 2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 121,00 долар США, зі строком сплати 25-го числа кожного місяця. Сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер кредитного договору, зазначений при його укладенні № 10801530000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме : № 10801530001. Змінено кінцевий термін повернення кредиту, не пізніше 19 червня 2030 року( а. с. 117 - 118 т.1).
Відповідно до даних довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом за кредитним договором № 10801530000 від 22.05.2005 року станом на 05 жовтня 2015 року процентна ставка за прострочення нараховувалась у розмірі 23,6000%.
Із наданих матеріалів справи та доказів сторін вбачається, що на адресу відповідачів : ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30 липня 2015 року були направлені вимоги Вих. № 30-11/27378 та Вх. № 30-11/27379 про сплату заборгованості банку ( т. 1 а. с. 9-12 ).
У вимозі зазначалося, що станом на 28.07.2015 року позичальник своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості за наданим кредитом та сплати процентів за користування ним не виконує. Тому, враховуючи викладене, банк вимагав усунути порушення кредитного договору, а саме: погасити достроково заборгованість протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення в сумі 10 657, 50 доларів США 50 цен., із яких 10 310, 70 дол. США – кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість – 185, 91 дол. США; 346, 80 дол. США – прострочена заборгованість по процентам. 
У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту, банк вимагав виконання зобов`язань за кредитним договором № 416 від 22 червня 2005 року, а саме: сплатити банку заборгованість з повернення суми кредиту у повному обсязі та нараховані проценти, що разом становить 10 675, 50 дол. США.
Вказані вимоги були направлені відповідачам 01.08.2015 року, проте не виконані відповідачами, що підтверджується доказами в матеріалах справи ( т. 1 а. с. 13 -15). 
В апеляцій скарзі скаржник ОСОБА_2 посилається на довідку, видану позивачем АТ « УкрСиббанк» про стан кредитної заборгованості станом на 17 лютого 2020 року ( т. 1 а. с. 166). 
Однак, із змісту даної довідки вбачається, що заборгованість відповідачів перед банком має місце, оскільки банком був змінений рахунок № НОМЕР_2 кредитного договору № 416 у зв`язку зі зміною програмного забезпечення банку відбулась зміна реєстраційного номеру кредитного договору в системі обліку банку на № НОМЕР_1 . 
Отже, банком вказано в довідці про відсутність простроченої заборгованості станом на 17 лютого 2020 року по основному боргу та процентам, але мала місце заборгованість оскільки сума кредиту була 11499, 18 дол. США, а сплачено 13007 доларів США відсотків, 3066, 86 доларів США - основного боргу, комісії – 7,70 дол. США, пені 166, 22 дол.США, тому при річній ставці 11, 5 %, строк кредитування 256 місяців залишок основної суми заборгованості становить 8432, 32 дол. США , яка визнається та не оспорюється відповідачем ОСОБА_3 . 
За таких обставин, доводи скаржника в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження належними доказами, та приймаючи до уваги, що ним визнається сума заборгованості за кредитом, яка не спростована відповідачем, то відсутні підстави для задоволення доводів відповідача щодо зміни резолютивної частини рішення суду, оскільки сума заборгованості не змінюється, а залишається в тому розмірі, в якому стягнув районний суд, так як відбулась лише зміна рахунків позичальника в банку, що не дає підстав для повного задоволення вимог скаржника згідно аргументів апеляційної скарги. 
Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що районний суд, оцінивши наявні по справі докази в їх сукупності, прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову банку щодо стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахування за користування кредитом та пені із відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Отже, відсутні підстави для зміни мотивів та обґрунтування рішення суду та відповідно зміни резолютивної частини рішення, тому доводи скаржника в цій частині вимог апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. 
Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, не підлягають задоволенню апеляційним судом щодо задоволення вимог скаржника стосовно зміни розміру заборгованості за кредитним договором.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Стосовно стягнення судових витрат за сплату судового збору на користь банку з відповідача, то в цій частині вимог апеляційної скарги скаржника ОСОБА_3 доводи скарги є обґрунтованими, приймаються до уваги колегією суддів апеляційного суду, тому підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат на користь позивача з відповідачів за сплачений судовий збір за подання позову, припустився помилки, оскільки не звернув належної уваги, що відповідач ОСОБА_3 вказував суду в поданих ним документах та заявах, що він є інвалідом 2 групи, в підтвердження чого надавав копію посвідчення, тому має пільги щодо сплати судового збору, та з нього не підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подані позову. 
Отже, слід акцентувати увагу, що у разі задоволення позовних вимог позивача, судові витрати за сплату судового збору не підлягають стягненню із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача, який має пільги та звільнений від таких витрат відповідно до вимог чинного законодавства, так як витрати покладаються на державу.
Так, із наданої копії пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3 , виданого 12 грудня 2012 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом IІ групи (т.1 а. с. 241).
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи викладене, вимоги Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені банком у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 1 743, 86 грн. слід віднести за рахунок держави, оскільки відповідач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи та звільнений від сплати судового збору.
Судові витрати стягуються з відповідача ОСОБА_1 в розмірі 1743, 86 грн. на користь банку, а судові витрати в розмірі 1743, 86 грн. компенсуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України .

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для задоволення вимог скаржника в повному обсязі, але апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню щодо вимоги про скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання судових витрат, тому рішення суду підлягає зміні з прийняттям нового судового рішення в частині вирішення питання стягнення судових витрат з відповідачів. В решті рішення суду щодо стягнення заборгованості з відповідачів підлягає залишенню без змін.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині щодо вирішення питання про стягнення судових витрат за сплату судового збору, тому рішення суду змінено апеляційним судом, ухвалено нове судове рішення в частині щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374,376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 14.09.2020 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахування за користування кредитом та пені – змінити, в частині вирішення питання щодо судових витрат.
В іншій частині рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 14.09.2020 року - залишити без змін. 
Судові витрати, понесені позивачем ПАТ «УкрСиббанк» за сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 743, 86 грн., компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.
Повний текст постанови складений 10 червня 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л. І. Василенко

В.О. Єльцов