Справа № 446/2242/14                                Головуючий у 1 інстанції: Крайник Н.П. 
Провадження № 22-ц/811/1982/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       06 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                     головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                                     суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
                                     секретаря Жукровської Х.І.
                        з участю відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 червня 2017 року в складі судді Самсіна М.Л. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-
встановив:
У жовтні 2014 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», який змінив назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що 03 вересня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № E/V 3894, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 4 900,00 доларів США строком до 03 вересня 2012 року. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов?язувався щомісячно сплачувати заборгованість за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати, передбачені договором кредиту. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, у разі порушення договірних зобов?язань позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, що нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору відповідач не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, у зв?язку з чим заборгованість останнього станом на 14 липня 2014 року становить 18 572,94 доларів США, по процентах за користування кредитом; 5255,44 доларів США – пеня за несвоєчасне виконання зобов?язання; 21,39 доларів США – штраф (фіксована частина); 883,41доларів США – штраф (процентна складова).
У забезпечення виконання зобов?язань за договором кредиту № E/V 3894 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договори поруки. Відповідно до п. 5 договорів поруки позивач скерував на адресу відповідачів письмову вимогу про невиконання позичальником зобов?язань за договором № E/V 3894. Згідно і з пункту 6 Договору поруки, поручитель зобов?язаний виконати зобов?язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п?яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога банку про виконання поручителями залишилась без задоволення.
АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 вересня 2008 року № E/V 3894 у розмірі 18 572,94 доларів США, що за курсом 11,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14 липня 2014 року складає 217117,71 грн.
Оскаржуваним рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 червня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості – задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 18572.94 Дол.США, що за курсом 11.69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.07.2014 року становить 217 117 грн. 71 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3  на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2171 грн.18 коп.
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.
Рішення Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 червня 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року задоволено частково касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.
Звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні жодним чином не згадується про укладення між ним та ПАТ «КБ «Приватбанк» договору застави від 03.09.2008 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № E/V 3894 від 03.09.2008, при цьому рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06.12.2010 року у справі № 2-240/2010 заставне майно, яке було предметом вказаного договору застави, передано ПАТ «КБ «Приватбанк». Однак, у розрахунку заборгованості не вказано про суму коштів, які банк отримав від реалізації заставного майна. Крім того, у розрахунку заборгованості за період з 2008 року по 2014 рік постійно нараховувались штрафи та пеня, однак відповідно до ст. 258 ЦК України строк позовної давності по неустойці (штраф, пеня) не може перевищувати одного року. Вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору порушено принцип змагальності сторін, передбачений ст. 10 ЦПК України, так як усі його пояснення не були взяті до уваги, а докази, долучені ним до матеріалів справи, не були належно оцінені судом.    
Просить скасувати рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 червня 2017 року, повернути справу на новий розгляд в іншому складі суду.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги, а також викладеним у письмових поясненнях.
Представник позивача ОСОБА_4 в судових засіданнях, які проводилися в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із неналежного виконання взятих відповідачами на себе зобов?язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Судом встановлено, що 03 вересня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № E/V 3894, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав 4900,00 доларів США кредитних коштів строком до 03 вересня 2012 року.
З метою забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором
від 03 вересня 2008 року № E/V 3894, цього ж дня між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 2 та між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 договір поруки № 1.
Відповідно до умов укладених договорів поруки, поручителі взяли на себе зобов?язання нести солідарну відповідальність перед кредитором за зобов?язаннями позичальника.
У зв?язку з несвоєчасним виконанням позичальником зобов?язань за кредитним договором станом на 14 липня 2014 року утворилася заборгованість, що становить 18 572,94 доларів США, з яких 4666,29 дол. США – заборгованість за тілом кредиту, 7746,42 дол. США – заборгованість за відсотками, 5255,44 доларів США – пеня за несвоєчасне виконання зобов?язання; 21,39 доларів США – штраф (фіксована частина); 883,41доларів США – штраф (процентна складова).
Позивач відповідно до пункту 5 договорів поруки у серпні 2014 року надсилав на адресу поручителів письмову вимогу про невиконання позичальником зобов?язань за договором № E/V 3894 з пропозицією сплатити зазначені суми.
Однак, вимоги банку про виконання поручителями зобов?язань за кредитним договором залишились без задоволення.
Крім цього, з долученої до апеляційної скарги копії заочного рішення
Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 грудня 2010 року у справі № 2-240/10 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення, встановлено, що вказаним рішенням передано в заклад АТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_5 належне йому на праві власності заставне майно, а саме: станок форматнорозкрійний WT-3200, аспираційну установку MF 9030, трубопровід С2 100, трубопровід С2 120, пилу з напайками D300d30B3.2b2.2z96 Pilana, пилу підрізну D120d20B2,8-3.2 6z12+12 Pilana, а також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № E/V 3894 від 03.09.2008 в сумі 65904 грн. звернуто стягнення на вказане заставне майно.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). 
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов”язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
В свою чергу, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Колегія суддів звертає увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від
04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18), який в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України необхідно враховувати при виборі і застосуванні відповідних норм права до спірних правовідносин.
За умовами кредитного договору № EV 3894 від 03.09.2008 сторони погодили кінцевий термін погашення кредиту – 03 вересня 2012 року.
Відтак, у межах строку кредитування до 03 вересня 2012 року
відповідачі мали, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ним розраховано заборгованість станом на 14 липня 2014 року, а строк дії кредитного договору сторонами узгоджено до 03 вересня 2012 року. Тобто, позивачем розраховано проценти та пеню за кредитом поза межами дії кредитного договору.
Крім цього, після звернення банку до суду у травні 2009 року з вимогою про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03.09.2008 року, відтак про дострокову сплату усієї заборгованості у повному обсязі, банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором з липня 2014 року на травень 2009 року, відтак, з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18), після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. 
З досліджених матеріалів цивільної справи № 2-729/09 (2-240/10) встановлено, згідно із поданим розрахунком, станом на 15.04.2009 заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № EV 3894 від 03.09.2008 складала: 4707,32 дол. США – тіло кредиту, 360,52 дол. США – відсотки, 19,11дол. США – пеня, а також штраф 32,47 дол. США фіксована частина та 254,35 дол. США штраф процентна складова, а всього 5373,77 дол. США, відтак, саме заборгованість в такому розмірі необхідно стягнути з позичальника ОСОБА_1 , оскільки, як зазначено вище, на час звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється.
Що стосується доводів апелянта про те, що у розрахунку заборгованості не вказано про суму коштів, які банк отримав від реалізації заставного майна, на яке звернуто стягнення рішенням Кам?янка-Бузького районного суду Львівської області від 06 грудня 2010 року у справі № 2-240/10, колегія суддів звертає увагу, що крім постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2011 у ВП №27387448 про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 66567,78 грн. та акту опису й арешту майна, складеного 29.07.2011 державним виконавцем Бурко А.М. в межах вказаного виконавчого провадження, як суду першої інстанції, так і апеляційному суду, учасниками справи не надано жодних документів про реалізацію арештованого майна та зарахування коштів на погашення заборгованості за вказаним вище рішенням суду.
Вирішуючи питання щодо солідарної відповідальності поручителів перед банком, судом першої інстанції не звернуто увагу на таке.
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).
Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах
від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня
2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі
№ 6-2662цс15).
В свою чергу, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати (постанова ВСУ від 11 листопада 2015 року у справі №6-2056цс15).
Банк скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, одночасно змінивши терміни повернення кредиту, звернувшись до суду у травні 2009 року з вимогою про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03.09.2008 року. Перебіг шестимісячного строку для предявлення Банком вимог до поручителів закінчився у листопаді 2009 року. У вказаний проміжок часу Банк у будь-якій формі вимог до поручителів не пред`явив, а звернувся з позовом про солідарне стягнення заборгованості із боржника та поручителів 24 травня 2014 року.
Таким чином, колегія суддів приходить висновку про пропуск позивачем встановленого шестимісячного строку звернення з позовом до поручителів після зміни строку виконання основного зобов`язання, відтак порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором №E/V 3894 від 03.09.2008 припинилася.
З наведених підстав, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з одночасним ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з позичальника ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 03 вересня 2008 року № E/V 3894 у розмірі 5373,77 дол. США, яка складається з: 4707,32 дол. США – тіло кредиту, 360,52 дол. США – відсотки, 19,11дол. США – пеня, штраф 32,47 дол. США фіксована частина та 254,35 дол. США штраф процентна складова, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення 06 липня 2021 року складає 146650,18 грн., а у задоволенні решти позовних вимог відмовити.
При цьому, враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 761/12665/14-ц, про те, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні, у резолютивній частині постанови необхідно зазначити про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 вересня 2008 року № E/V 3894 у розмірі 5373,77 дол. США.
Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути в користь АТ КБ «ПриватБанк» 1487,10 грн. сплаченого судового збору за звернення із позовною заявою, при цьому з АТ КБ «Приватбанк» в користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 752,50 грн. за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 червня 2017 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості– задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 )на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50)  заборгованість за кредитним договором № EV 3894 від 03.09.2008 у розмірі 5373 (п`ять тисяч триста сімдесят три) долари 77 центів США.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 )на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50)  1487 (одна тисяча чотириста вісімдесят сім) гривень 10 копійок судового збору, сплаченого за звернення із позовною заявою.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 752 (сімсот п`ятдесят дві) гривень 50 копійок судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 липня 2021 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк