ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" вересня 2021 р.           Справа№ 41/344
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Майданевича А.Г. 
 
без виклику сторін
розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
на рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2021 
у справі № 41/334 (суддя - Спичак О.М.)
за позовом     Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" в особі Розрахункового департаменту
до     Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник"
про     стягнення 87     948,45 грн
розглянувши справу в порядку ст.      269,      270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ВСТАНОВИВ:
          Короткий зміст позовних вимог          
Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" в особі Розрахункового департаменту (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник" (далі - відповідача) заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за договором № 05109/4-08 від 19.10.2004 загалом в розмірі 67    015,92 грн. та 20    932,53 грн. суми інфляційних втрат.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2021 у справі №   41/344 у задоволені позову Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" в особі Розрахункового департаменту до     Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник" про     стягнення 87     948,45 грн          - відмовлено. 
          Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" в особі Розрахункового департаменту подало апеляційну скаргу, в якій просить суд cкасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2021 по справі № 41/344 повністю та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи  між суддями для розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" в особі Розрахункового департаменту сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Сулім В.В., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" в особі Розрахункового департаменту за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
19.10.2004 року між Розрахунковим департаментом ВАТ «АК «Київводоканал», в подальшому змінено найменування на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник) та Житлово-будівельного кооперативу "Автотранспортник" (абонент) укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 05109/4-08 (далі - договір).
Відповідно до пункту 1 договору постачальник зобов`язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов`язується розраховуватися за вищезазначені послуги згідно з умовами договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які затверджені   наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994.
Пунктами 2.1 договору визначено, що постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 "Вода питна" та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують граничнодопустимі концентрації шкідливих речовин.
Згідно з пунктом 2.2 договору абонент, зокрема сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору.
Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показами водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водо лічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Для абонентів із стабільним      об`ємом водоспоживання (або незначним коливанням), зняття показників може здійснюватись один раз на квартал (пункт 3.1 договору).
У пункті 3.2 договору унормовано, що якщо водолічильники тимчасово знято представником постачальника, або їх зіпсовано не з вини абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці за показами водо лічильників. У разі тривалості роботи водо лічильників менше 2-х місяців кількість води визначається за період роботи водолічильника не менше 10-ти днів. Такий порядок зберігається до установки нового водо лічильника і перерахунок за попередній час не провадиться.
У відповідності до п. 3.3 договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходять із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показників водо лічильника та інших способів визначення об`ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності з п. 21.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України.
За умовами пункту      3.4 договору абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.
Постачальник інформує абонента про розмір діючих тарифів у платіжних документах, що направляються щомісячно до банківської установи.
У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у п`ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноваженого представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін. При невиконання цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом(пункт 3.5 договору).
Договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1 договору).
Звертаючись з позовною заявою позивач вказав, що відповідно до умов договору ПАТ "АК "Київводоканал" надало відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення за кодом 8-265 у період з 01.08.2005  по 01.09.2008  на суму 192   282,98 грн, однак відповідач в порушення умов договору та чинного законодавства виконав взяті на себе зобов`язання по оплаті наданих йому послуг з водопостачання та водовідведення лише частково, сплативши 125   267,06 грн. У зв`язку з чим, у відповідача утворилась заборгованість  в розмірі 67   015,92 грн.
Позивач просить стягнути з відповідача 67   015,92 грн основної заборгованості та інфляційні втрати в розмірі 20   932,53 грн.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із   статтею 11 Цивільного кодексу України   підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до   статті 626 Цивільного кодексу України   договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України   встановлено, що відповідно до   статті 6 цього Кодексу   сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до            статті   509 Цивільного кодексу України   та      статті 173 Господарського кодексу України   в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частина 1   статті 193 Господарського кодексу України   встановлює, що суб`єкти господарювання      та      інші      учасники      господарських відносин      повинні      виконувати      господарські      зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення   Цивільного кодексу України   з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2   статті 193 Господарського кодексу України   визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до статей      525,   526 Цивільного кодексу України   зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір на послуги водопостачання та водовідведення № 02462/4-06      від 21.05.2003 є договором про надання послуг. Предметом укладеного між сторонами у справі договору є надання позивачем відповідачу послуг з: постачання питної води та приймання каналізаційних стоків (п. 2.1 договору).
Згідно зі   статтею 901 Цивільного кодексу України   за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1   статті 903 Цивільного кодексу України   визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Питне водопостачання - діяльність, пов`язана з виробництвом, транспортуванням та/або постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та/або систем питного водопостачання; водовідведення - діяльність із збирання, транспортування та очищення стічних вод за допомогою систем централізованого водовідведення або інших споруд відведення та/або очищення стічних вод (стаття 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення").
Суб`єктами відносин у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення є: органи державної влади, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання та водовідведення; органи місцевого самоврядування, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання та водовідведення; підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення; споживачі питної води та/або послуг з водовідведення (ст. 4 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення").
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 279 від 10.08.2012 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення", яка діяла протягом спірного періоду до 18.05.2017, та постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 307 від 22.03.2017 (чинна з 19.05.2017) вид господарської діяльності у сфері централізованого водопостачання та/або водовідведення визначено такою, що підлягає ліцензуванню.
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг та, зокрема послуг з водопостачання та водовідведення між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними   Законами України "Про житлово-комунальні послуги"   та &quot;Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення".
Згідно зі   статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"   (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Виходячи з положень п. 1 ч. 1   ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"   (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) послуги з централізованого постачання холодної, централізованого постачання гарячої води та водовідведення за своїм функціональним призначенням належать до житлово-комунальних послуг.
Предметом регулювання цього   Закону   є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього   Закону   є органи виконавчої влади, органи місцевого самоуправління, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"   (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
26.04.2014 набрав чинності   Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-VII від 10.04.2014, яким були внесені зміни до   Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Зокрема стаття 19 Закону була доповнена частиною 5, згідно за якою виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.
Також, вказаним   Законом № 1198-VII від 10.04.2014   внесені зміни до   статті 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"   шляхом її доповнення частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.
Відповідно до п. 3 ч. 2   ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"   (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець комунальної послуги зобов`язаний: підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Тому саме на виконавця послуг покладено обов`язок укладати зі споживачами договори про надання житлово-комунальних послуг.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 11.10.2019 у справі №910/3319/18 вказала, що з 26.04.2014 з огляду на набрання чинності   Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" № 1198-VII від 10.04.2014   існує законодавча заборона для суб`єктів господарювання, які не провадять господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення та не є ліцензіатами у цій сфері, виступати виконавцями цих послуг за відсутності відповідної ліцензії та заборона на укладення з власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем багатоквартирного будинку договорів на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
Колегія суддів зазначає, що внаслідок внесення змін до зазначеного вище законодавства України відповідач не може здійснювати господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки не є підприємством питного водопостачання в розумінні   Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", не має ліцензії на здійснення господарської діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення та, відповідно не може бути виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення по відношенню до власників квартир, орендарів чи квартиронаймачів багатоквартирного будинку, до якого позивачем надаються ці послуги, відповідач не має права на законодавчому рівні здійснювати нарахування за ці комунальні послуги. Крім того, саме на позивача як виконавця послуг відповідно до законодавства України було покладено обов`язок укладення прямих договорів із безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинення інших дій, передбачених законодавством України.
Відповідно до визначення термінів, що містяться у   ст. 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення"   споживач питної води - юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.
Згідно із   ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"   (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послуг.
Частина 6   ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"   (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
Відповідач не може вважатися споживачем в розумінні   Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення"   та   Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження надання послуг відповідачу у період з вересня 2005 року по серпень 2008 року    суду не надано є обгрунтованим.
Відповідно до   статті 607 Цивільного кодексу України   зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.
Обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об`єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов`язання.
У даному випадку неможливість виконання зобов`язання з боку відповідача полягає у законодавчій забороні укладати з мешканцями, власниками та орендарями (споживачами послуг) договорів на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за відсутності відповідної ліцензії, якої у відповідача немає. Внаслідок внесення зазначених змін відповідач не є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду, не є виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення по відношенню до власників квартир та орендарів багатоквартирного будинку, на законодавчому рівні позбавлений можливості здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги, у тому числі з водопостачання та/або водовідведення. Відтак, відповідач втратив підстави виступати стороною в договорі. Саме позивач (виконавець послуг) зобов`язаний укласти прямі договори на послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання із безпосередніми споживачами цих послуг (фізичними та юридичними особами) або балансоутримувачами та вчинити інші дії, передбачені законодавством України.
До аналогічних висновків приходив Верховний Суд України у постанові від 25.05.2017 у справі № 910/31573/15 та Верховний Суд у постанові від 15.02.2018 у справі № 910/973/16.
Відповідних висновків щодо припинення аналогічних договорів на послуги водопостачання та водовідведення із неможливістю їх виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає - набранням чинності   Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", дійшов Верховний Суд у постановах від 10.01.2020 у справі      № 910/17776/17, від 15.02.2018 у справі № 910/973/16,      від 16.04.2018 у справі №      910/1541/16.
Таким чином, на переконання колегії суддів, рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2020 у справі № 910/16324/19 слід скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", з урахуванням встановлених обставин, викладених у цій постанові.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті послуги у сумі 67    015,92 грн. та про стягнення інфляційних втрат у сумі 20    932,53 грн.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що   доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення  Господарського суду міста Києва від 27.05.2020 у справі №910/15221/19   за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 
Розподіл судових витрат
Згідно із статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями   129,   240,   269,   275,      276,   281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2021 у справі № 41/334 - без змін.
2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал".
3. Матеріали справи № 41/334  повернути до місцевого господарського суду.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3         ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                А.Г. Майданевич