ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" серпня 2021 р.           Справа№ 910/21148/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мартюк  А.І.
суддів:            Зубець  Л.П. 
          Алданової  С.О. 
 
за участю представників:  не викликались

розглянувши у відкритому судовому 
засіданні апеляційну 
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез"
на рішення          Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 р.
у справі          № 910/21148/20 (суддя - Босий В.П.)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково     
                    виробниче підприємство "Укроргсинтез"
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімімпекс Оіл 
                    Інтернешнл"
про                    стягнення 170 507,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укроргсинтез» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімімпекс Оіл Інтернешнл» про стягнення 170 507,39 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару за договором №32823-2020 від 29.01.2020, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 150 732,48 грн., пені у розмірі 11 232,66 грн., 3% річних у розмірі 3 568,03 грн. та інфляційних у розмірі 4 974,22 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 року по справі № 910/21148/20 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" відмовлено повністю.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 року по справі № 910/21148/20 та ухвалити нове рішення про задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" в повному обсязі. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення та прийняти та залучити до матеріалів справи претензію вих. №837 від 17.07.2020 року.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2021 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Андрієнко В.В., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 року по справі № 910/21148/20 - залишено без руху. Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" було надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом надання до Північного апеляційного господарського суду доказів сплати судового збору в сумі 3 836,42 грн..
24.05.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, а саме докази сплати судового збору.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 року по справі № 910/21148/20 посилаючись на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 року по справі № 910/21148/20 Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" отримано 08.04.2021 року (роздруківка з офіційного веб-сайту Укрпошти додана до апеляційної скарги).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 року по справі № 910/21148/20 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 року по справі № 910/21148/20. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 року по справі № 910/21148/20. Витребувано з Господарського суду міста Києва справу №910/21148/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімімпекс Оіл Інтернешнл" простягнення 170 507,39 грн. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
07.06.2021 супровідним листом № 910/21148/20/4569/2021 від 04.06.2021 на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/21148/20.
22.06.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі №910/21148/20.
Розпорядження № 09.1-08/3424/21 Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/21148/20.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 року апеляційну скаргу у справі №910/21148/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Зубець Л.П., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 справу №910/21148/20 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.
Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).
Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи. 
Судом першої інстанції справа №910/21148/20 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження.
Водночас, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у даній справі встановлено відповідачу строк на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу та встановлено сторонам строк для подання пояснень або заперечень, заяв та/або клопотань.
Відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, не висловив змістовних та обґрунтованих заперечень з приводу викладених в апеляційній скарзі обставин, внаслідок чого справа розглядається за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 29.01.2020 між Підприємством (постачальник) та Товариством (замовник) був укладений договір №32823-2020 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передати у встановлений строк у власність замовника товар, в асортименті, кількості та за цінами, що наводяться в специфікаціях або додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною, а замовник зобов`язується оплатити цей товар та прийняти його.
Пунктом 2.5 Договору передбачено, що замовник здійснює оплату вартості товару на наступному порядку:
- передоплата 30% протягом 3 банківських днів від дати підписання специфікації. Разом із підписаною специфікацією замовник отримує рахунок на оплату за товар;
- оплата 70% вартості товару (що разом із передоплатою за п. 2.5.1 складає 100% вартості товару) протягом 3 банківських днів від дати передачі товару замовнику згідно підписаної видаткової накладної або акту прийому-передачі товару.
За змістом п. 3.1 Договору товар має бути поставлений замовнику впродовж терміну, вказаного у відповідній специфікації, з моменту отримання постачальником попередньої оплати, зазначеної в розділі 2 цього договору.
Сторонами були підписані специфікації №1 на суму 123 982,12 грн. та №2 на суму 91 350,00 грн., якими визначено перелік товару, умови його оплати, поставки та строку виготовлення.
На виконання умов Договору відповідач перерахував на користь позивача передоплату у розмірі 64 599,64 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №18 від 30.01.2020 та №19 від 30.01.2020.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ним на підставі видаткових накладних №1112 від 11.03.2020 та №1113 від 11.03.2020 був поставлений на користь відповідача товар, а 12.03.2020 були проведені роботи з його монтажу.
Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, підстав для стягнення з відповідача залишку вартості поставленого та змонтованого товару на суму 150 732,48 грн.
За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідач перерахував на користь позивача передоплату у розмірі 64 599,64 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 18 від 30.01.2020 та № 19 від 30.01.2020.
Позивач зазначив, що ним на підставі видаткових накладних №1112 від 11.03.2020 та №1113 від 11.03.2020 був поставлений на користь відповідача товар, а 12.03.2020 були проведені роботи з його монтажу.
В той же час, ні зазначені видаткові накладні, ні акти здачі-приймання виконаних робіт №32823 та №33039 від 12.03.2020 не підписані уповноваженим представником відповідача, у зв`язку з чим позивачем складено акт від 12.03.2020 про відмову від їх підписання.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти отримання товару повністю, та зазначає на невиконання позивачем свого обов`язку з поставки товару.
Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення спірних поставок товару, (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпунктом 2.5 пункту 2 цього Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
Отже, за загальним правилом, фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що надані позивачем видаткові накладні №1112 від 11.03.2020 та №1113 від 11.03.2020, не відповідають наведеним вище вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, оскільки не містять підпису покупця, з огляду на що ці видаткові накладні не можуть бути беззаперечними доказами факту поставки товару.
Разом з цим, суд зазначає, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.    
Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.
У зв`язку з цим необхідно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.
Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 29.01.2020 у справі №916/922/19, від 25.06.2020 у справі №924/233/18.
Разом з цим, суд зазначає, що належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення поставки спірного товару відповідачеві та здійснення його монтажу матеріали справи не містять. 
Щодо довіреності на отримання матеріальних цінностей виписані відповідачем на отримання товару уповноваженим представником 10.03.2020, не можуть підтверджувати прийняття саме ним товару 11.03.2020, оскільки не містять його підпису на первинних бухгалтерських документах.
Акт від 12.03.2020, складений майстром дільниці Мойсєєвим С.В., також не може бути належним доказом передання товару відповідачеві та виконання робіт з його монтажу, оскільки такий акт складений невстановленими особами та не містить відповідних підписів уповноважених осіб саме сторін Договору.
Також, колегія суддів зазначає, що надана до апеляційної скарги копія претензії №837 від 17.07.2020 не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту здійснення поставки спірного товару відповідачеві.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що долучені позивачем до матеріалів справи копії податкових накладних не є самостійними доказами підтвердження вчинених господарських операцій, оскільки ці докази не пов`язані з фізичним переміщенням товару, не можуть свідчити про рух товару та виконання обов`язку постачальника з передачі товару покупцю, визначеного у статті 664 Цивільного кодексу України, підтверджують лише факт здійснення оподаткування певної господарської операції, який сам по собі не свідчить про вчинення такої господарської операції, про її реальність.
Відповідно до пункту 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України  податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду. Датою виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).
Згідно зі статтею 198 Податкового кодексу України суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів відносяться до податкового кредиту. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Отже основою податкового обліку є первинні документи по відображенню господарчих операцій.
Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу (товару).
Сама по собі відсутність первинних документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
Відтак, самі лише податкові накладні не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.
Пунктом 3.6 Договору визначено, що передача товару від постачальника замовнику здійснюється за видатковою накладною, оформленою постачальником, і відповідним чином оформленою довіреністю замовника на одержання товару.
За змістом п. 3.7 Договору право власності на товар переходить від постачальника до замовника з моменту виконання постачальником своїх зобов`язань за специфікацією на поставку з моменту підписання видаткових накладних на товар, але не раніше виконання замовником зобов`язань, визначених в п. 2.5.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем на не надано жодних належних та допустимих доказів здійснення поставки товару за договором відповідачеві.
Щодо вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 11 232,66 грн., 3% річних у розмірі 3 568,03 грн. та інфляційних у розмірі 4 974,22 грн., місцевм судом правомірно відмовлено у їх задоволенні, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про стягнення суми основного боргу.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийняте місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез".
Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 р. у справі № 910/21148/20 - без змін.
2. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 р. у справі № 910/21148/20.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укроргсинтез".
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено та підписано 12.08.2021р. 

Головуючий суддя                                                            А.І. Мартюк 

Судді                                                                                Л.П. Зубець

                                                                                С.О. Алданова