Головуючий у І інстанції Борець Є.О.
Провадження №22-ц/824/6519/2021                                                           Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

      
                                                       ПОСТАНОВА
                                                ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
 01 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
    Головуючого судді:       Матвієнко Ю.О.,
    суддів:                             Гуля В.В., Оніщука М.І.,
        за участю секретаря:      Ковтун М.В.,          
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного судусправу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2021 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2020 року ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Пелюка С.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. 
У січні 2021 року від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Пелюка С.С. надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок  АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 , в межах суми позовних вимог 82 154 грн. 00 коп.
Обгрунтовуючи заяву, представник позивача посилався на те, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в розмірі 82 154 грн. Відповідач є власником садового будинку АДРЕСА_1 та може відчужити цей об`єкт нерухомого майна у власність інших осіб, що утруднить виконання рішення суду. 
У зв`язку із відсутністю інформації про банківські рахунки ОСОБА_1 та наявність на них грошових коштів та/або про наявність джерела заробітку відповідача, за рахунок яких буде можливо виконати рішення суду у даній справі в разі задоволення позову, представник позивача - адвокат Пелюк С.С. просив суд накласти арешт на єдине нерухоме майно, зареєстроване за відповідачем, а саме: садовий будинок  АДРЕСА_1 .
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2021 року заяву представника позивача - адвоката Пелюка С.С. про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. 
Накладено арешт на садовий будинок  АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з ухвалою, відповідач ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просив його скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що судом першої інстанції при винесенні ухвали не було дотримано принципу співмірності та розумності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. 
Крім цього, на думку відповідача, вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб було здійснене на припущеннях, що безумовно порушує принцип визначеності судового рішення та не дає можливості оцінити співмірність застосованих обмежень обставинам справи. Таким чином, при розгляді питання про забезпечення позову суд першої інстанції не дослідив та не оцінив ряд обставин, що мають вирішальне значення для його вирішення.
В судове засідання учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, не з`явились, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, та, оцінивши пропорційність втручання у право ОСОБА_1 на мирне володіння його майном, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача - адвоката Пелюка С.С. про забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.  
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.
При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
Суд першої інстанції, дослідивши зміст позовної заяви та поданої представником позивача заяви про забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, зважаючи на підтвердження тієї обставини, що відповідач ОСОБА_1 має об`єктивну можливість здійснити відчуження належного йому житлового будинку.
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, невжиття яких може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.
Заходи забезпечення позову в розумінні норм процесуального закону носять тимчасовий характер і покликані унеможливити настання обставин, за яких виконання ухваленого судом рішення буде утрудненим або взагалі стане неможливим.
Перевіряючи доводи скарги про відповідність заходів забезпечення позову позовним вимогам ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належний ОСОБА_1 садовий будинок відповідають позовним вимогам в межах їх розміру, і їх вжиття буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, не зумовить фактичного вирішення спору по суті та не порушить будь-яких прав третіх осіб.
Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства і законності та обґрунтованості постановленої судом ухвали не спростовують.      
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення судового рішення без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2021 року - залишити без змін.  
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:
 
Судді: