Справа № 466/7855/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є. 
Провадження № 22-ц/811/1428/21                Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:63        

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючої - судді Копняк С.М.,
суддів - Бойко С.М., Ніткевич А.В.
                       секретар – Юзефович Ю.І.
                       з участю апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта – адвоката Стефановича Ю.М., представника заінтересованої особи - Варениці М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду м. Львова цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року, постановлену в складі головуючого судді Зими І.Є., у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця, 

                                               В С Т А Н О В И В:

15.01.2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд із скаргою, в якій просила визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Варениці М.І. від 18.09.2020 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 466/7855/16ц від 10.05.2017 року (ВП № 60556649, боржник – ОСОБА_2 ; ВП № 60556371 – боржник ОСОБА_3 ), поновивши строк звернення зі скаргою.
Вимоги скарги обґрунтовувала тим, що рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 08.12.2016 року частково задоволено позов ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_4 та зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не чинити їм перешкод у користуванні вищевказаною квартирою, шляхом: демонтажу за власний рахунок   металевих дверей до квартири АДРЕСА_1 з встановленням дверного полотна, що відкривається всередину вказаної квартири; демонтажу за власний рахунок телевізійної антени, встановленої на фасаді будинку АДРЕСА_2    між квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 ; демонтажу за власний рахунок самовільно встановленої стіни в підвальному приміщенні між коморами, якими користуються мешканці квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 ; звільнення тамбуру загального користування квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 від шафи.
Вказане судове рішення було оскаржено в апеляційній та касаційній інстанції, судовими рішеннями цих інстанцій залишене без змін та набрало законної сили.
В процесі виконання судового рішення, 18.09.2020 року державним виконавцем Вареницею М.І. винесено дві оскаржувані постанови про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 466/7855/-16ц від 10.05.2017року - № 60556649, щодо боржника ОСОБА_2 та № 60556371, щодо боржника ОСОБА_3 .
Заявник вважає вказані постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню, адже рішення суду, на її думку, повністю не виконано. Зокрема, вхідні двері у квартирі АДРЕСА_3 , хоча тепер відкриваються всередину, проте встановлені неправильно, оскільки кріпляться з правої сторони, а повинні кріпитись, згідно проекту будинку АДРЕСА_2 – з лівої. Телевізійна антенна демонтована не повністю, залишок такої на фасаді будинку у вигляді металевого кутника не демонтовано.
Таким чином вважає, щод державним виконавцем не повністю виконано рішення суду від 08.12.2016 року та передчасно винесені оскаржувані постанови. Вона не має можливості користуватись квартирою за її цільовим призначенням, що спричиняє їй значні незручності.
За таких обставин, просила вищевказані постанови, в частині закриття виконавчого провадження про зобов`язання боржників демонтувати вхідні двері і телевізійну антену – скасувати.
Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_1 оскаржила таку в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі зазначає, що судове рішення є незаконним, постановленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків суду, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зазначає, що державний виконавець фактично не завершив виконавче провадження, адже вхідні двері в квартирі АДРЕСА_3 , які відкриваються всередину, встановлені неправильно, оскільки закріплені з правої сторони, хоча згідно проекту будинку повинні бути закріплені з лівої сторони. Боржник не встановлювала нових дверей, а поміняла існуючі двері місцями, що призвело до неправильного їх відкривання не у відповідності до проекту. 
Щодо телевізійної антени, то така не демонтована повністю, залишок антени у вигляді встановленого на фасаді будинку АДРЕСА_2 між квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 кріплення антени - металевого кутника не демонтовано. 
Покликання суду першої інстанції на те, що такі вимоги не були предметом розгляду при постановленні рішення є безпідставним, адже ставились вимоги про демонтаж антени та зміну сторони відкривання дверей, і спрогнозувати, що відповідачка встановить двері не у відповідності до проекту, вона не могла. Факт неповного виконання рішення суду підтверджується долученими фотосвітлинами, з яких вбачається наявність на фасаді будинку кріплення антени та здійснення монтажу дверей не у відповідності до проекту з лівої сторони. 
Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року та постановити нову, якою скаргу задовольнити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу начальник Шевченківського відділу ДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Р.Савойник зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування ухвали немає, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає. До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 55 КонституціїУкраїни права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідноіз ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розглядяких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає. 
За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Положеннями частини першої статті 18 ЦПК України також визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 08.12.2016 року частково задоволено позов ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_4 , та зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_2    не чинити перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_5 шляхом:   демонтажу за власний рахунок   металевих дверей до квартири АДРЕСА_1 з встановленням дверного полотна, що   відкривається   всередину вказаної квартири; демонтажу за власний рахунок телевізійної антени, встановленої на фасаді будинку АДРЕСА_2    між квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 ; демонтажу за власний рахунок самовільно встановленої стіни в підвальному приміщенні між коморами, якими користуються мешканці квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 ; звільнення тамбуру загального користування квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 від шафи.
Рішення суду набрало законної сили і в силу вимог ст. 18 ЦПК України та ст. 129-1 Конституції України є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Після набрання рішенням законної сили, таке було звернуто до виконання до Шевченківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та відкрито виконавчі провадження № 60556649 і № 60556371.
26.01.2018 року державним виконавцем складено акт у присутності боржників, стягувача та понятих про часткове виконання рішення суду. Зокрема про те, що при зовнішньому огляді фасаду будинку АДРЕСА_2 , встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 залишків кріплення антени не виявлено, а встановлено кріплення для сушки білизни з обох боків балкону. В цій частині, 27.07.2018року, керуючись вимогами п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копії якої скеровано до суду та сторонам і яка не оскаржувалася учасниками провадження в порядку та строки встановлені Законом.
В подальшому, на підставі повторної заяви ОСОБА_1 від 08.11.2019року, державним виконавцем 11.11.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та скеровано вимогу боржникам, яким надано термін виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. У своїй заяві ОСОБА_1 вказувала, що рішення суду повністю не виконано, а саме: вхідні двері у квартирі АДРЕСА_3 , хоча відкриваються всередину, проте встановлені неправильно, кріпляться з правої сторони, а не з лівої, тобто з порушенням проекту будинку АДРЕСА_2 . Телевізійна антенна демонтована не повністю, залишок такої на фасаді будинку у вигляді металевого кутника не демонтовано.
Так, при виході за вказаною адресою, 26.11.2019 року державним виконавцем складено акт про те, що боржниками рішення суду виконано шляхом встановленням дверного полотна, що відкривається всередину вказаної квартири. При зовнішньому огляді фасаду будинку встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 залишків кріплення антени не виявлено, а встановлено кріплення для сушки білизни з обох боків балкону.
Таким чином, боржниками рішення суду фактично виконано за власний рахунок в частині демонтажу металевих дверей до квартири АДРЕСА_1 зі встановленням дверного полотна, що відкривається всередину вказаної квартири, а також демонтовано за власний рахунок телевізійну антену, встановлену на фасаді будинку АДРЕСА_2 між квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .
Згідно п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
У зв`язку з цим, 18.09.2020 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчого провадження.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець Шевченківського ВДВС Варениця М.І. діяла з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів звертає увагу на те, що поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.
Для зміни способу виконання суднового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.
Тому мотив апеляційної скарги про те, що державний виконавець фактично не завершив виконавче провадження, оскільки вхідні двері в квартирі АДРЕСА_3 , які відкриваються всередину, встановлені неправильно, так як закріплені з правої сторони, хоча згідно проекту будинку повинні бути закріплені з лівої сторони, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішенням суду, яким вирішено не чинити перешкод позивачці шляхом встановлення дверного полотна, що відкриваються до середини, не вирішувалось з якої сторони має бути встановлено дверне полотно, а визначалось, що таке має відкриватись всередину квартири, що і було добровільно виконано боржниками, у зв`язку з чим, у свою чергу, і було винесено оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження. Заміна боржником дверного полотна у такий спосіб, щоб двері не чинили перешкод позивачці відповідає способу виконання судового рішення. Водночас ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись в суд з новим позовом, якщо вважає, що саме такими діями сусідів - боржників у виконавчому провадженні, порушуються її права. 
Аналогічно колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 року в частині щодо відмови у задоволенні скарги про скасування постанови державного виконання про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неповним виконанням рішення суду в частині демонтажу антени.
Із наданих суду першої інстанції доказів вбачається, що телевізійна антена демонтована, у зв`язку з чим державним виконавцем, у присутності боржників, стягувача та понятих, складено акт від 26.01.2018 року. Водночас державним виконавцем, при зовнішньому огляді фасаду будинку встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 залишків кріплення антени не виявлено, а встановлено кріплення для сушки білизни з обох боків балкону. 
Тому доводи апеляційної скарги про те, що телевізійна антена повністю не демонтована, оскільки залишок антени у вигляді металевого кутника не демонтовано, спростовується вищенаведеним.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія судді в приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини справи, вирішив таку згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.
Відповіднодо ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні. 
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,- 

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 22 березня 2021 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 16 липня 2021 року. 

Головуюча Копняк С.М.
Судді: Бойко С.М.
Ніткевич А.В.