Ухвала
 
18 серпня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 351/1798/20
провадження № 61-13364ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Департамента патрульної поліції Національної поліції України на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 липня 2021 року у справі за позовом Департамента патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2020 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
 
Позов обґрунтовано тим, що відповідач проходив службу в управлінні патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції. 08 грудня 2019 року близько 05:25 год. ОСОБА_1 під час патрулювання на службовому автомобілі «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Ясській у м. Чернівці допустив наїзд на дерево та від удару об дерево його відкинуло на стоячий транспортний засіб «Subaru Tribeka», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_1 вчинив ДТП, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. При цьому було встановлено, що ОСОБА_1 на час ДТП перебував у стані сп`яніння внаслідок вживання амфетаміну. Згідно з Висновком cлужбового розслідування від 13 грудня 2019 року факти вчинення протиправних дій сержантом поліції ОСОБА_1 підтвердились повністю, рекомендовано застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення                 у вигляді звільнення із служби у поліції. Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 19 лютого 2020 року, яку залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 березня 2020 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.
 
Відповідно до Висновку експертного дослідження Чернівецького НДЕКЦ від 10 грудня 2019 року № 31-Д вартість відновлювального ремонту автомобіля моделі «MOU-04МП», державний номерний знак НОМЕР_1 , марки «Mitsubishi Outlander» внаслідок пошкодження станом на момент проведення дослідження становить 72 753,67 грн.
 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 72 753,67 грн на відшкодування майнової шкоди за збитки, завдані внаслідок ДТП, та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.
 
Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 72 753,67 грн в якості відшкодування майнової шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102,00 грн.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, на дотримався Правил дорожнього руху України та вчинив ДТП, в результаті якої пошкоджений службовий автомобіль, чим завдано матеріальних збитків позивачу, отже, встановлений причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та шкодою, завданою майну відповідача. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що службовий транспортний засіб, належний позивачу, зазнав механічних пошкоджень внаслідок неправомірних дій відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції Україниу відшкодування майнової шкоди в загальному розмірі 72 753,67 грн, яка складається з вартості робіт, необхідних для відновлення автомобіля.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Снятинського районного суду від 01 лютого 2021 року скасовано. Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, закрито. Роз`яснено Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
 
Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку, що спірні правовідносини підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Таким чином, оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
 
У серпні 2021 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 липня 2021 року у справі,            в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2021 року - 2 270, 00 грн.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Ціна позову у даній справі становить 72 753,67 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Разом з тим, перевіривши такі доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки Верховний Суд висловлював свою позицію з приводу спірного питання, про що свідчать його постанови: від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18), від 29 січня 2020 року у справі № 686/18159/18 (провадження № 61-11996св19), від 15 жовтня 2020 року № 320/8119/17 (провадження № 61-2135св20), від 09 грудня 2020 року у справі № 204/824/18 (провадження № 61-3383св19), тому не можна вважати, що у цій справі порушено питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а тому доводи касаційної скарги із цього приводу є необґрунтованими.
 
Доводи касаційної скарги про те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, є необґрунтованими, оскільки вони нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення              у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Незгода із судовим рішенням апеляційного суду не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не можуть вказувати на таку обставину негативні наслідки для заявника внаслідок прийняття оскаржуваного судового рішення.
 
Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департамента патрульної поліції Національної поліції України на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 липня 2021 року у справі за позовом Департамента патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак     В. В. Яремко