ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5645/21 Справа № 202/1790/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження — Індустріальний відділ Державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_1 , на дії державного виконавця, - 

в с т а н о в и л а:
       
       У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), мотивуючи її тим, що 17 березня 2019 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська булу видано виконавчий лист №202/7447/17, за яким з нього на користь ОСОБА_3 підлягають до стягнення грошові кошти у розмірі 342 354,50 грн., вартості 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . 
       Вказував, що 19 березня 2020 року відкрито виконавче провадження та 19 березня 2021 року від державного виконавця Індустріального відділу Державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) ним були отримані “Висновки про вартість майна” від 07 березня 2021 року, складені та затверджені ФОП ОСОБА_4 .        
       Зазначав про те, що вказані дії державного виконавця були безпідставними, оскільки замовником оцінки Індустріальним відділом державної виконавчої служби у м.Дніпрі Центрально-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_4 та оцінювання земельної ділянки площею 0,0984га, кадастровий номер 6522186500:22:016:0001, що розташована у АДРЕСА_2 , доручено особі, яка не має права проведення відповідної оцінки, складання звіту та надання висновку, оскільки не має відповідної професійної підготовки, ліцензії, кваліфікації та сертифікату. 
       Посилаючись на те, що, не дивлячись на вказані порушення, державний виконавець долучив до виконавчого провадження «Висновки про вартість майна» від 07 березня 2021 року, які складено та затверджено ФОП ОСОБА_4 , які вважає законними та обґрунтованими, повідомивши його про подальшу реалізацію земельної ділянки на підставі цього висновку, а тому просив суд визнати незаконним рішення Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) щодо винесення постанови про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_4 (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №98 від 25 січня 2014 року, кваліфікаційне свідоцтво №1042 від 27 червня 2001 року УКШ при Фонді державного майна України, Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №465/20 від 02 червня 2020 року); визнати незаконним рішення Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) щодо укладення договору на проведення оціночних робіт №ОАМ-2020 від 21 квітня 2020 року з суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_4 (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №98 від 25 січня 2014 року, кваліфікаційне свідоцтво №1042 від 27 червня 2001 року УКШ при Фонді державного майна України, Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 465/20 від 02 червня 2020 року).         Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а його скаргу задовольнити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що його права порушені в рамках виконавчого провадження та підлягають відновленню. Зазначав про порушення норм КУпАП. 
       Стягувач ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Вказувала, що незрозуміло чому ОСОБА_1 посилається на норми КУпАП. Судом першої інстанції під час розгляду справи буди досліджені документи, які підтверджують кваліфікацію оцінювача. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
       Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
       Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
       Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
       Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.
       Встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що на виконанні у Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП №61582891 з виконання виконавчого листа №202/7447/17 від 17 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 342 354,50 грн. вартості 1/2 частини домоволодіння будинку АДРЕСА_1 .
       30 листопада 2020 року постановою старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Мартиновою Н.В. доручено проведення виконавчих дій, провести опис та арешт нерухомого майна: земельної ділянки, площею 0,0984 га, розташованої у АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 6522186500:22:016:0001, що належить боржнику ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2013 року, Генічеському районному відділу державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції.
       Постановою про опис та арешт майна боржника старшого державного виконавця Генічеського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Гайдамакою О.В. від 29 грудня 2020 року при примусовому виконанні у виконавчому провадженні 61582891 проведено опис та накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер 6522186500:22:016:0001, площею 0,0984 га.
       03 березня 2021 року постановою про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №61582891, державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кірсановим С.І. призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_4 , який має сертифікат, виданий 02 червня 2020 року за №465/20 Фондом державного майна, строк дії 02 червня 2023 року, для надання звіту про призначення ринкової вартості описаного майна для подальшої реалізації.
       Відповідно до звіту №0603.1-З/21 від 07 березня 2021 року ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0984 га, кадастровий номер 6522186500:22:016:0001, що розташована в АДРЕСА_2 , складає 135 790 грн.
       Також судом установлено, що 21 квітня 2020 року між Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Дніпро) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір №ОАМ-2020 про надання послуг з проведення оцінки арештованого майна, відповідно до якого предметом договору є і оцінка арештованого майна землі житлової та адміністративної забудови, землі іншого призначення.
       10 лютого 2021 року між Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Дніпро) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладена додаткова угода про надання послуг з проведення оцінки арештованого майна №ОАМ-2020, відповідно до якого, керуючись положенням частини 5 статті 36 закону України «Про публічні закупівлі від 25 грудня 2015 року №922-VIII, сторони домовились продовжити строк дії договору про надання послуг з проведення оцінки арештованого майна від 21 квітня 2020 року №ОАМ-2020 по 02 квітня 2021 року та викласти п.1.1 розділу 1 «Предмет договору» в наступній редакції: 1.1 Згідно з цим договором, виконавець з 01 січня 2021 року по 02 квітня 2021 року приймає на себе обов`язки надати послуги згідно ДК 021:2015–71310000-4 Консультативні послуги у галузях інженерії та будівництва (послуга з проведення оцінки арештованого майна), а замовник оплачує виконавцю вартість зазначених послуг: об`єктом оцінки є в тому числі і землі житлової та адміністративної забудови, землі іншого призначення.
       Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до наказу №1046 Фонду державного майна України від 18 червня 2020 року - ОСОБА_4 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 02 червня 2020 року №465/20) внесений до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності. Також, відповідно до відкритих даних Держгеокадастру, станом на 08 квітня 2021 року - ОСОБА_4 внесений до Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок.
       Відмовляючи у задоволення скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що договір про проведення оціночних робіт з суб`єктом оціночної діяльності був укладений не Індустріальним відділом Державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), а Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м,Дніпро). Оцінювач ОСОБА_4 внесений до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності та внесений до Державного реєстру оцінювачів з експертної оцінки земельних ділянок, тобто має право на проведення відповідної оцінки земельної ділянки, а тому постанова Індустріального відділу Державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) від 03 березня 2021 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_4 є законною.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції  у зв`язку з наступним.  
       Положеннями ст.129-1 Конституції України, ч.1 ст.18 ЦПК України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
       Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд — і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Hornsby v. Greece», п.40).
       За ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
       Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
       Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені такі заходи примусового виконання рішень: 1)звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4)заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5)інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
       Згідно зі ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
       Відповідно до ч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Виконавець зобов`язаний: 1)здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2)надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3)розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4)заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5)роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
       Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1)проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2)проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3)з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4)за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5)безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6)накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7)накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8)здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9)використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10)звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11)приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12)звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13)звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14)викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15)залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16)накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17)застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18)вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19)у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20)залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21)отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
       Відповідно до ст.15 Закону України «Про оцінку земель» №1378-ІV, підставами для проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки є договір, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом, а також рішення суду.
       Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
       Згідно з приписами статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
       Відповідно до ч.4 ст.3 цього Закону процедура оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до ст.12 цього Закону.
       Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (ч.1 ст.10 та ч.1 ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
       Відповідно до ст.33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.
       Статтею 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.
       Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання у разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.
       Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (ч.1 ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).
       Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.
       Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.
       Також, пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України» «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
       Відповідно до статті 13 Закону рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
       Відповідно до пункту 57 Національного стандарту №1 рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та осіб, які заінтересовані у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.
       Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника.
       Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеному в постанові по справі №442/6491/17 від 03 лютого 2021 року.
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги боржника.
       Договір про надання послуг з проведення оцінки арештованого майна, відповідно до якого предметом договору є і оцінка арештованого майна землі житлової та адміністративної забудови, землі іншого призначення та призначення суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 жодним чином не порушують прав скаржника. 
       Судом першої інстанції вірно встановлено відсутність порушення прав ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження, доводи апеляційної скарги цього не спростовують та не дають правових підстав для задоволення скарги. 
       Посилання апеляційної скарги на порушення судом першої інстанції норм КупАП відхиляються. 
       Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
       Висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а ухвала суду – без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,382,383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

       Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р.

                                                                          Макаров М.О.