П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/352/21	
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії : 
судді-доповідача Стас Л.В..
суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратура про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення частини невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

        ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся з адміністративним позовом до Херсонської обласної прокуратури ( далі – Відповідач), в якому просив : 

      визнати протиправною бездіяльність Херсонської обласної прокуратури щодо неналежного розрахунку з ОСОБА_1 , а саме : невиплати частини заробітної плати, визначеної ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, за період роботи з 06.04.2017р. по 01.09.2020р.;

      стягнути з Держави Україна в особі Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, у вигляді не отриманої частини заробітної плати, визначеної ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, завданої положеннями пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України, що визнанні неконституційними, за період з 6 квітня 2017 року по 01 вересня 2020 року у сумі 1  250 119,6 грн. (Один мільйон двісті п`ятдесят тисяч сто дев`ятнадцять гривень 60 копійок).

      В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що діями відповідача було порушено його право власності на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої ч. 3 ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України “Про прокуратуру” № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 

     Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року – позов задоволено частково. 
    
    Визнано бездіяльність Херсонської обласної прокуратури щодо неналежного розрахунку з ОСОБА_1 , а саме: невиплати йому частини заробітної плати, визначеної ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", за період роботи з 27.03.2020 р. по 10.09.2020 р. протиправною.

     Зобов`язано Херсонську обласну прокуратуру (ЄДРПОУ 04851120, 73000, м. Херсон, вул. Михайлівська, 33) здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 27.03.2020 року по 10.09.2020 року включно, у відповідності до  ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 року, та виплатити її.

      В іншій частині позовних вимог - відмовлено. 

      В апеляційній скарзі, Херсонська обласна прокуратура, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 20 квітня 2021 року – скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що дії прокуратури Херсонської області щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати на підставі положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, не можуть бути визнані протиправними, оскільки вони відповідали вимогам нормативно-правових актів, які були чинними у спірний період. З часу набрання чинності  Законом України “Про прокуратуру”, розміри окладів працівників органів прокуратури регулювалися постановами Кабінету Міністрів України та Законами України про Державний бюджет України, і видатки на реалізацію положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, не передбачались. Прокуратура Херсонської   області не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України. Крім того, апелянт зазначив, що з 27 березня 2020 року порядок та розмір заробітної плати прокурорів регулювався ст. 81 Закону № 1697-УІІ. Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишилося, що зазначеним рішенням Конституційного Суду України надано оцінку порядку нарахування заробітної плати прокурорів у редакції Закону 1697-УІІ на час звернення народних депутатів з конституційним поданням - червень 2018 року. Однак, Законом № 113-ІХ, який набрав чинності 25.09.2019р., запроваджено реформування системи органів прокуратури. Зокрема, передбачено після проведення атестації прокурорів побудову нової структури органів прокуратури у вигляді: Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур. Пунктом 7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних, місцевих і військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Тобто, на час звільнення позивача з органів прокуратури, Херсонська обласна прокуратура не розпочала роботу, а отже, оплата праці позивача здійснювалась відповідно до Постанови № 505 з огляду на вимоги п. 3 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ. Посилаючись на приписи ч. 3 ст. 81 Закону № 1697-УІІ щодо розміру посадового окладу прокурора окружної прокуратури, виходячи з якого визначається посадовий оклад прокурора обласної прокуратури, судом першої інстанції не враховано, що у спірний період з 27.03.2020р. по 10.09.2020р., окружні та обласні прокуратури не розпочали роботу, а позивач не обіймав посаду прокурора ні в окружній, ні в обласній прокуратурі. Отже, на правовідносини щодо нарахування та виплати заробітної плати позивачу як прокурору регіональної прокуратури, у період з 26.03.2020р. по 10.09.2020р., рішення Конституційного Суду України № 6-р/20 також не поширюється, оскільки ці правовідносини з 25.09.2019р. врегульовано іншим нормативно-правовим актом, а саме: Законом № 113-ІХ, який є чинним та неконституційним не визнано. Так само є чинними і положення Постанови № 505, а тому підстави для їх незастосування відсутні.

     Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.
 
    Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 06.04.2017р. по 10.09.2020р. працював в органах прокуратури Херсонської області та отримував заробітну плату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 “Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури”

     Відповідно до наказу прокурора Херсонської області від 10.09.2020р. № 466к, позивача звільнено з займаної посади та з органів прокуратури області з 10.09.2020 р. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України “Про прокуратуру” № 1697-VII.

     У період з 06.04.2017р. по 10.09.2020р. позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, виходячи з посадового окладу прокурора, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 505, розмір якого є меншим, ніж визначений ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”.

     Посилаючись на рішення Конституційного суду, норми Конституції України, позивач  просить стягнути йому заподіяну шкоду, яку обраховує як різницю між отриманою заробітною платою та тією, що передбачена ст. 81 Закону № 1697-УІІ. 

    Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 прийнято 26.03.2020 року, то заробітна плата позивача з цієї дати нарахована та виплачена не у відповідності до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, що дає підстави для визнання бездіяльність відповідача у цій частині протиправною. Суд також зазначив, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Херсонську обласну прокуратуру здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 27.03.2020 року по 10.09.2020 року включно, у відповідності до  ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 року, та виплатити її.

      Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку. 

       Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

        Відповідно до частини 1 статті 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими  актами.

      Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш  як  10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.

     Згідно з частиною 3 статті 81 Закону №1697-VII посадовий оклад прокурора окружної  прокуратури  становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір  якого  встановлено на 1 січня календарного року.

     З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури  становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

     Відповідно до частини 7 статті 81 Закону №1697-VII прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу. Порядок виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам затверджується Кабінетом Міністрів України.

     Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 9 статті 81 Закону №1697-VII).

     Частиною 1 статті 89 Закону №1697-VII передбачено, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку.

      Статтею 90 Закону №1697-VII передбачено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

      Згідно зі статтею 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

      Пунктом 26 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, які набрали чинності з 01 січня 2015 року установлено, що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

     Пунктами 1, 2, 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» затверджено схеми посадових окладів працівників органів  прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.

      Колегія суддів враховує, що за загальним правилом, конкуренція правових норм у часі повинна вирішуватися на користь норми, прийнятої пізніше, оскільки найновіше законодавство демонструє способи та форми правового регулювання, які на даний етап розвитку суспільства, на думку законодавця, є більш доцільними.

     Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII прийнятий пізніше Закону №1697-VII, а тому у 2017, 2018 та 2019 роках норми і положення Закону України «Про  прокуратуру»  щодо заробітної плати прокурора застосовувались в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не статтею 81 цього Закону.

     Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не був наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів  прокуратури».

     Такої позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 14 березня 2018 року у справі № 825/575/16, від 21 березня 2018 року у справі № 817/548/16, від 31 січня 2018 року у справі № 810/1304/16.

     Таким чином, у спірний період ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата виходячи з розміру посадового окладу, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів  прокуратури»,  тобто, з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, у розмірі встановленому законом.

     Між тим, рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі №6-р/2020  визнано  таким, що не відповідає Конституції України (є  неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині,  яка  передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

     Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України визначено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині,  яка  передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане   неконституційним,   втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

     Колегія суддів також зазначає, що відповідно до частини 2 статті 152 Конституції  України,  закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

      Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону  України від  13 липня 2017  року  № 2136-VIII «Про Конституційний Суд  України».

      Окрім цього, у статті 97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні чи висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

      Рішення Конституційного Суду  України  має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду  України.
      
      Тобто, рішення Конституційного Суду  України  поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд  України  може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

      Встановлена Конституційним Судом  України  неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

     Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду  від  28 січня 2021  року  у справі № 560/703/20.

     Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у рішенні Конституційного Суду  України  №6-р/2020  від  26 березня 2020  року  відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині рішення чітко вказано, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу  України  у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону  України  "Про прокуратуру"  від  14 жовтня 2014  року  № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених  Кабінетом Міністрів України,  виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом  України  цього Рішення.

      Тобто, до визнання Конституційним Судом неконституційними окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині,  яка  передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, у відповідача не виникло підстав обраховувати посадовий оклад позивача, з урахуванням приписів ст.81 Закону України "Про прокуратуру".

      Щодо нарахування позивачу посадового окладу з 27 березня 2020 року по 10 вересня 2020 року,  колегія суддів  зазначає таке.

     Абзацом 3 п.3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019  № 113-IX встановлено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

     За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

     Зазначений Закон є чинним та неконституційним у встановленому законом порядку не визнавався.

     Наказом Офісу Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 414 встановлено, що днем початку роботи обласних прокуратур, зокрема Херсонської обласної прокуратури, є 11 вересня 2020 року, тобто вже після звільнення позивача з органів прокуратури. 

       Отже, нарахування посадового окладу позивачу до 10 вересня 2020 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів  прокуратури»,   відповідала приписам чинного на той час законодавства.

       Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законом соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

     Враховуючи відсутність у відповідача права на здійснення перерахунку та виплату посадового окладу позивачу самостійно без правого врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету  України  у розмірі, іншому,  ніж  встановлений  постановою  Кабінету Міністрів України №505, та враховуючи те, що рішення Конституційного Суду  України від  26 березня 2020  року  № 6-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути (оскільки такі виникли до прийняття вказаного рішення Конституційного Суду  України,  а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності),  колегія суддів погоджується з доводами апелянта  щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

     Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України        та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання бездіяльність щодо невиплати частини заробітної плати, визначеної ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, за період роботи з 06.04.2017р. по 01.09.2020р. та стягнення з Держави Україна матеріальної шкоди, у вигляді не отриманої частини заробітної плати, визначеної ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, за період з 6 квітня 2017 року по 01 вересня 2020 року у сумі 1  250 119,6 грн. (Один мільйон двісті п`ятдесят тисяч сто дев`ятнадцять гривень 60 копійок).

      Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

     Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
     Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
      Керуючись статтями  308, 311, 315,  317,  321,  325, 328 України, суд –
                                                         ПОСТАНОВИВ: 
       Апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури – задовольнити.

       Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратура про визнання бездіяльності неправомірною, стягнення частини невиплаченої заробітної плати, - скасувати. 

       Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовити. 
 
      Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного тексту судового рішення 22.07.2021р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.