УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

04 серпня 2021 року 

м. Київ
справа № 120/7972/20-а
адміністративне провадження № К/9901/24842/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Берназюка Я.О., Желєзного І.В., 

перевірив касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник            ОСОБА_2 ,
на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року (суддя          Чернюк А.Ю.) та
постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року (колегія у складі суддів Капустинського М.М., Сапальової Т.В., Смілянця Е.С.)
у справі № 120/7972/20-а
за позовом  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 ,
до Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

УСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області (далі - Агрономічна сільська рада), якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення 62 сесії 7 скликання Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19.10.2020 № 420;
- зобов`язати Агрономічну сільську раду надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,25 га, розташовану в межах села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01.03.2021, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021, відмовлено у задоволенні позову.

03.07.2021 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.03.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Як на підставу касаційного оскарження покликається на те, що суди попередніх інстанцій вирішили спір без врахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 536/233/16-ц, від 24.04.2018 у справі № 401/2400/16-ц, від 30.05.2018 у справі № 826/5737/16, від 19.06.2018 у справі № 922/864/17, від 04.12.2018 у справі № 32/563; у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15, у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 12.04.2019 у справі № 461/10926/15-а, від 17.04.2019 у справі № 461/8315/17; від 11.04.2018 у справі № 820/4757/17, від 24.07.2017 у справі № 806/2254/15, від 16.05.2019 у справі № 812/1312/18, від 06.03.2019 у справі № 1640/2594/18. Відповідач відмовив у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не відповідають ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), не навів доказів про наявність заборони надавати дозвільні документи на земельну ділянку. Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою наперед не вирішує питання передання земельної ділянки у власність, не змінює правовий статус земельної ділянки; що земельна ділянка, на яку позивач просила надати дозвільні документи, має кадастровий номер; не дослідили ухвалу суду про накладення арешту на невизначену кількість земельних ділянок.

Скаржник пропустила строк на касаційне оскарження, передбачений ч. 1 ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки оскаржувана постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду ухвалена 31.05.2021, строк на подання касаційної скарги закінчився 30.06.2021.

Ухвалою Верховного Суду від 08.07.2021 касаційну скаргу було залишено без руху відповідно до ч. 3 ст. 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

19.07.2021 скаржник отримала копію ухвали суду від 08.07.2021.

26.07.2021 до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. До клопотання долучено: роздруківку електронного листа Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021; супровідний лист Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021 вих. № 120/7972/20-а/24998/2021; копію постанови суду апеляційної інстанції від 31.05.2021 з відміткою про виготовлення копії судового рішення 30.06.2021.
Зважаючи на документальне підтвердження обставин несвоєчасного направлення судом апеляційної інстанції копії судового рішення, Суд вважає, що у справі наявні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження відповідно до ч. 2 ст. 329 КАС України.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого. 
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Перелік справ незначної складності міститься у ч. 6 ст. 12 КАС України. 
Водночас, у п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України визначено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є будь-які інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
У цій справі оскаржувалося рішення органу місцевого самоврядування про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
За предметом спору ця справа не належить до категорії справ, що підлягають розгляду виключно за правилами загального провадження (ч. 4 ст.12 КАС України).
Тому, Вінницький окружний адміністративний суд в ухвалі від 22.12.2020 про відкриття провадження обґрунтовано вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження. 
У такому разі, ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Проте ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 у касаційній скарзі не обґрунтовує виняткове значення для позивача цієї справи чи наявність значного суспільного інтересу до її розгляду; не визначає проблемне питання, відповідь на яке потребувала б викладення судом касаційної інстанції нового висновку щодо застосування норм права як для сторін спору, так і для невизначеного кола суб`єктів подібних правовідносин; не вказує приклади неоднакового застосування судами у інших справах у подібних правовідносинах ст. 118, 186 ЗК України.
Тому, Суд вважає, що перегляд цієї справи у касаційному порядку не матиме фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики та не вбачає обставин, зазначених          у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.
Крім того, суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до висновку щодо застосування норм права, сформульованого у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 240/6035/18, який зводиться до того, що:

«Невідповідність розташування зазначеної у клопотанні земельної ділянки відповідно до ст.118 ЗК України полягає в тому, що земельна ділянка не є вільною на момент розгляду заяви, оскільки на таку земельну ділянку фактично накладено арешт.
<…> до моменту зняття арешту з відповідних земельних ділянок, навіть після розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач буде позбавлений можливості безпосередньо отримати у власність цю земельну ділянку, тобто очікування та затрати позивача будуть невиправданими <…>.
<…> Головному управлінню Держгеокадастру <…> заборонено приймати будь-які рішення, тим самим відповідач <Головне управління Держгеокадастру> буде позбавлений можливості затвердити розроблену документацію в порядку ст. 186-1 ЗК України до моменту зняття арешту у встановленому законом порядку.».

У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки є те, що бажана нею земельна ділянка входить до складу земель, щодо яких Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 03.04.2018 у справі № 128/2833/17 вжив заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області від 21.08.2015 42 сесії 6 скликання "Про затвердження генерального плану с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області" та заборони сільській раді приймати рішення й вчиняти будь-які інші можливі юридичні дії щодо розпорядження, відчуження та передачі у приватну власність громадянам. 
Суд касаційної інстанції, з огляду на ст. 341 КАС України, не має права переоцінювати встановлені у судових рішеннях попередніх інстанцій обставини стосовно поширення заборони сільській раді приймати рішення про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність позивача, та вирішувати питання доведеності таких обставин.

Крім того, скаржник посилається на нерелевантні висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 536/233/16-ц, від 24.04.2018 у справі № 401/2400/16-ц, від 30.05.2018 у справі № 826/5737/16, від 19.06.2018 у справі № 922/864/17, щодо юрисдикційної належності спору адміністративним судам, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 32/563 виклала висновок щодо питання визнання права оренди земельної ділянки та визнання укладеним відповідного договору оренди за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про передачу її в користування (оренду).
Також скаржник покликається на правові позиції, сформульовані Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі № 545/808/17 щодо питання можливості надання дозволів органом місцевого самоврядування на розробку проєктів землеустрою двом окремим особам щодо однієї і тієї ж земельної ділянки; у постановах від 12.04.2019 у справі № 461/10926/15-а, від 17.04.2019 у справі     № 461/8315/17 - щодо оскарження рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Щодо ефективного способу відновлення порушеного права, скаржник покликається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 щодо питання повернення суб`єкту господарювання з Державного бюджету України надмірно сплаченого ввізного мита; у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 820/4757/17 - щодо законності відмови органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно державного акту на право постійного користування землею, від 24.07.2017 у справі № 806/2254/15 - щодо питання надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, від 16.05.2019 у справі                  № 812/1312/18 - щодо правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою з формальних підстав без прийняття відповідного владного управлінського рішення, від 06.03.2019 у справі № 1640/2594/18 - щодо  можливості зобов`язати суб`єкта владних повноважень затвердити проєкт землеустрою відведення земельної ділянки. 
Тобто, фактичні обставини зазначених справ не є подібними з цією справою та відрізняються правовим регулюванням. 

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За викладених обставин, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 328, 333, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання про поновлення строку. Поновити строк на касаційне оскарження.
2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 120/7972/20-а.
3. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              І.В. Желєзний