Ухвала
 
12 серпня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 694/424/21
провадження № 61-12345ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі директора Звенигородської філії на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 травня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі директора Звенигородської філії до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих безобліковим споживанням електричної енергії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2021 року позивач звернувся з позовом до суду до  ОСОБА_1 , яким просив стягнути з відповідача на свою користь 27 649,34 грн заборгованості, мотивуючи позов тим, що 21 вересня 2020 року працівниками Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (далі - ПАТ «Черкасиобленерго») Звенигородського району електричних мереж складено акт про порушення № 000274 щодо недотримання відповідачем ОСОБА_1 підпункту 6 пункту 8.4.2 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 312, а саме: відповідач здійснив самовільне підключення електропроводки мережі оператора системи розподілу шляхом накиду кабеля на лінію ПЛ-0,4 кВ ТП-505 Л-1 опора - № 8. Таким чином, спожита електрична енергія не обліковувалась та не оплачувалась. Загальний обсяг не облікованої електричної енергії становить 9 326 кВт/год на суму 27 649,34 грн. Засідання комісії             з розгляду акта про порушення оформлене протоколом від 22 жовтня 2020 року № 16. Розгляд акта про порушення на комісії проводився без присутності відповідача ОСОБА_1 , який був повідомлений про дату проведення комісії належним чином. Копію протоколу та розрахункових документів ОСОБА_1 направлено рекомендованим листом від 01 грудня 2020 року за вих. № 1397. Згідно з трекінгом поштових відправлень ОСОБА_1 розрахункові документи отримав 06 січня  2021 року.
 
Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області                        від 13 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем не доведено, що майнова шкода завдана саме ОСОБА_1 та в цьому є його вина.
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2021 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, заочне рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Апеляційний суд виходив з того, що позивач має довести, що саме з вини                ОСОБА_1 він зазнав збитки від безоблікового електроспоживання за спірною адресою, однак жодних доказів наявності такої обставини суду надано у цій справі не було. Так, фактично єдиними доказами, на які вказує позивач, є фото невизначеної особи чоловічої статі, яка нібито допустила представників позивача до електроустановки та яка є, за доводами позивача, ОСОБА_1 , проте за відсутності у суду будь-яких паспортних чи інших ідентифікуючих даних щодо вказаної особи, неможливо погодитися з твердженням про те, що це є саме ОСОБА_1 . Жодних доказів того, що саме вказана особа є споживачем за адресою, де зафіксовано безоблікове споживання, та що саме ця особа здійснила відповідне підключення електроустановки, матеріали справи не містять. Відповідні твердження позивача, на переконання суду апеляційної інстанції,                                              є необґрунтованими.
 
У липні 2021 року ПАТ «Черкасиобленерго» в особі директора Звенигородської філії звернулося засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 травня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2021 року - 2 270, 00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Ціна позову у даній справі становить 27 649,34 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Разом з тим, перевіривши такі доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Доводи касаційної скарги про те, що зазначена справа має значний суспільний інтерес та виняткове значення для заявника, є необґрунтованими, оскільки вони нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки ПАТ «Черкасиобленерго» в особі директора Звенигородської філії подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі директора Звенигородської філії на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 травня                    2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 липня 2021 року                       у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» в особі директора Звенигородської філії до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих безобліковим споживанням електричної енергії, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак     В. В. Яремко