СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р.                                                              Справа № 905/1468/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Фоміна В.О. 
за участі секретаря судового засідання Ярітенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Лігос бетон” (вх. №1003Д) на рішення господарського суду Донецької області від 15.02.2021 (рішення ухвалено суддею Курило Г.Є. 15.02.2021 у приміщенні господарського суду Донецької області, повний текст рішення складено та підписано 17.02.2021) у справі №905/1468/20
за позовом Малого приватного підприємства “Азовнаукпром НВО”, м. Маріуполь
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лігос бетон”, м . Маріуполь
про стягнення 500675,75грн.

ВСТАНОВИЛА:
Рішенням господарського суду Донецької області від 15.02.2021 у справі №905/1468/20 позов МПП “Азовнаукпром НВО” до ТОВ “Лігос бетон” про стягнення 500675,75 грн. задоволено частково, стягнуто з ТОВ “Лігос бетон” на користь МПП “Азовнаукпром НВО” заборгованість у розмірі 480000,00грн., інфляційні втрати у розмірі 10584,38грн., 3% річних у розмірі 10081,51грн., судовий збір в сумі 7509,99грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
ТОВ “Лігос бетон” звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 15.02.2021 у справі №905/1468/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відповідач заперечує обставини отримання як обладнання, так і актів приймання-передачі та актів звірки у позивача; останнім не надано первинних документів, які підтверджують факт здійснення поставки товару: видаткових накладних, підписаних представниками обох сторін; акту приймання – передачі товару між сторонами; актів приймання – передачі товару згідно видаткових накладних; довіреність на отримання ТМЦ. Крім того, місцевим господарським судом залишено без уваги доводи відповідача, що невідповідності у податковому обліку ТОВ «Лігос Бетон» щодо постановки обладнання на облік «за першою подією» за фактом оплати грошей були виправленні бухгалтером шляхом складання бухгалтерської довідки від 02.12.2020.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.) від 13.04.2021 поновлено ТОВ “Лігос бетон” строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Донецької області від 15.02.2021 у справі №905/1468/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 11.05.2021.
27.04.2021 від позивача електронною поштою надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Також, позивач просив долучити до матеріалів справи копії документів, які були отримані від ОСОБА_1 : ухвали слідчого судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Мирошниченко Ю.М. від 30.12.2020; повідомлення про вчинення злочину від 18.10.2019 №15.3.-10/50099; акту державного виконавця від 16.10.2019 (вх.№4884).
Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2021 у зв`язку з відпусткою суддів Фоміної В.О. та Шевель О.В., які входили до складу судової колегії, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 10.06.2021.
08.06.2021 від відповідача електронною поштою надійшов супровідний лист з витягом з ЄРДР від 19.05.2021, який він просив долучити до матеріалів справи (вх.№6618).
Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2021 у зв`язку з відпусткою судді Тарасової І.В., яка входила до складу судової колегії, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О.; суддя Білоусова Я.О.; суддя Фоміна В.О.
Згідно положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 відкладено розгляд справи на 22.07.2021.
20.07.2021 від ТОВ “Лігос бетон” надійшла заява про приєднання до матеріалів справи копій видаткової накладної та акту приймання – передачі від 13.06.2019, підписані з його сторони (вх.№8240). 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 відкладено розгляд справи на 03.08.2021. 
У судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, а також заперечувала обставини підписання ТОВ “Лігос бетон” акту приймання – передачі та видаткової накладної від 13.06.2019 та надіслання товариством цих документів до суду.
Представник позивача проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а рішення – без змін. 
Розглянувши клопотання позивача та відповідача про долучення нових доказів, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно положень ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Проте, сторонами не надано доказів неможливості подання до суду першої інстанції, зокрема, копії ухвали слідчого судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя Мирошниченко Ю.М. від 30.12.2020; повідомлення про вчинення злочину від 18.10.2019 №15.3.-10/50099; акту державного виконавця від 16.10.2019, копії видаткової накладної від 13.06.2019, акту приймання – передачі від 13.06.2019, наказу про призначення директора відповідача. 
Позивачем, зокрема, не доведено, що він дізнався про існування вказаних ним нових обставин, а також наданих на їх підтвердження документів після прийняття оскаржуваного рішення суду, з огляду на їх фактичне існування під час розгляду справи в суді.
Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Також, порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України Державна уніфікована система документації, Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55, яким передбачено, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.
Проте, надані відповідачем копії документів (зокрема, видаткової накладної від 13.06.2019, акту приймання – передачі від 13.06.2019) всупереч вищенаведеним нормам не засвідчені належним чином (а саме, не містять підпису особи, яка засвідчує копію). Окрім того, заявником не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналів вказаних письмових доказів. А тому, ці копії не можуть вважатися доказами у справі.
Враховуючи викладене, надані сторонами нові докази не приймаються до розгляду судом апеляційної інстанції .

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
13.05.2019 між МПП “Азовнаукпром НВО” (продавець) та ТОВ “Лігос бетон” (покупець) укладений договір купівлі-продажу обладнання №1305/19-2 (договір), згідно з п.1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець оплатити і прийняти бетонозмішувач СБ 145А (далі - товар), визначений в додатку № 1 “Специфікація “Перелік обладнання” до даного договору.
Приймання товару здійснюється на підставі додатку № 1 та в порядку і строки, визначені “Інструкцією про порядок приймання товару виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю”, затвердженою постановою Держарбітражу при РМ СРСР від 15.06.1965 №П-6 (з доповненнями і змінами), що регламентують порядок приймання товару по кількості (п.2.1. договору).
Відповідно до п. 3.1 договору загальна вартість товару становить 745000,00 грн., в тому числі НДС 20% - 124166,67 грн. Покупець оплачує товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (п. 3.2 договору).
Згідно п. 3.3 договору оплата товару проводиться в розстрочку до 31.11.2019 відповідно до наступного графіка оплат:
- перший платіж 145000,00 грн., в тому числі ПДВ 24166, 67 грн. - не пізніше 30.06.2019 (п.3.3.1. договору);
- далі - щомісяця з липня по листопад включно - п`ять платежів по 120000,00 грн. включаючи ПДВ, не пізніше останнього числа кожного місяця (п.3.3.2. договору);
- товар вважається власністю продавця до останнього перерахування грошових коштів в листопаді 2019 року (п.3.3.3 договору).
Продавець зобов`язується передати товар в порядку та строки передбачені даним договором; одночасно з товаром передати покупцю необхідну технічну документацію (п. 4.1 договору).
Відповідно до п. 4.2 договору покупець зобов`язаний оплатити товар в порядку та строки встановленні даним договором; прийняти товар. 
Поставка товару здійснюється на умовах ЕХW - м. Маріуполь, (склад продавця) згідно “Інкотермс” в редакції 2010 року. Продавець передає товар покупцю в місці знаходження товару протягом трьох календарних днів з дати надходження першого платежу на розрахунковий рахунок продавця (п.5.1. договору).
Право власності на товар та ризик його випадкової загибелі переходять на покупця з моменту передачі товару покупцю в місці знаходження товару (п.5.2.договору).
Згідно п. 5.3, 5.4 договору товар передається покупцеві на підставі акту приймання-передачі, складеного сторонами. Разом з товаром продавець передає покупцеві (уповноваженому представнику покупця) наступні документи: рахунок-фактуру, видаткову накладну.
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019 (п.9.4. договору).
13.05.2019 між сторонами складено специфікацію №1 (додаток №1 до договору), відповідно до якої продавець передає, а покупець приймає та сплачує вироби (найменування, позначення та кількість зазначено у специфікації) загальною вартістю 745000,00 грн.
Позивачем виставлено відповідачу рахунок №СФ-0000002 від 10.06.2019 на суму 745000,00грн. 
11.06.2019 на рахунок МПП “Азовнаукпром НВО” з боку ТОВ “Лігос Бетон” перерахована сума у розмірі 145000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за основні засоби згідно рахунку №2 від 10.06.2019. 12.09.2019 на рахунок МПП “Азовнаукпром НВО” ТОВ “Лігос Бетон” перерахована сума у розмірі 120000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за основні засоби по рахунку №2 від 10.06.2019 згідно договору №1305/19-2 від 13.05.2019.

Стверджуючи про невиконання відповідачем умов договору щодо повної оплати товару, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ “Лігос бетон” на свою користь основну суму боргу у розмірі 480000,00 грн., суму інфляційного збільшення боргу 10584,38 грн., суму 3% річних в розмірі 10091,37 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, зокрема, таке. 
13.06.2019, після сплати відповідачем першого платежу на суму 145000,00 грн. від 11.06.2019, ТОВ “Лігос Бетон” вивіз товар зі складу продавця. В момент приймання передачі товару згідно п. 5.3, 5.4 договору продавцем МПП “Азовнаукпром НВО” було виготовлено видаткову накладну №ЛНА – 000002 від 13.06.2019 та акт приймання - передачі б/н від 13.6.2019. Вказані документи були надані відповідачу, проте його представник свій підпис на цих документах не поставив. Факт відсутності підпису в видатковій накладній та акті-приймання передачі був встановлений вже після передачі товару. Позивач посилається на те, що неодноразово усно пропонував відповідачу підписати документи, при цьому останній не відмовлявся від підписання, але на підписання не з`являвся. Оскільки за умовами договору наступний платіж мав відбутися у липні 2019, а відповідачем не було здійснено оплату, позивач 12.09.2019 направив лист, в якому ставив до відома ТОВ “Лігос Бетон” про розірвання договору №1305/19-2 від 13.05.2019 та вимагав повернення отриманого товару. Крім того, позивач стверджує, що цим листом від 12.09.2019 були повторно надані відповідачу рахунок-фактура, акт приймання-передачі та видаткова накладна. В той же день відповідачем сплачено другий платіж на суму 120000,00 грн. З огляду на те, що акт приймання – передачі не був підписаний, а заборгованість у розмірі 480000,00 грн так і не була погашена, позивач 24.04.2020 за вих.№1/04 від 24.04.2020 та вих. №2/04 від 24.04.2020 направив на адресу відповідача лист з повторним проханням підписати акт приймання – передачі, до якого був долучений акт звіряння розрахунків. Вказані документи направлялись на юридичну адресу відповідача, але представником Logistic eхpress не були доставлені через незнаходження отримувача за цією адресою. В свою чергу, за адресою фактичного місцезнаходження відповідача пакет був вручений сторожу Бондаренко І.А. 27.04.2020. Також, 18.06.2020 за обома адресами відповідача була направлена претензія з вимогою погасити заборгованість за здійснену поставку за договором, але за жодною адресою вона не була вручена. 

В свою чергу, відповідач заперечує проти позову та зазначає, що на виконання умов договору він здійснив на користь позивача 11.06.2019 перший платіж в сумі 145000,00 грн., та враховуючи п.5.1 договору продавець мав передати товар в місці його знаходження протягом трьох календарних днів. Проте, після здійснення першого платежу, покупець так і не отримав товар, визначений у специфікації №1, оскільки отримав відмову, та фактично не вивозив товар зі складу МПП “Азовнаукпром НВО”. Незважаючи на порушення позивачем обов`язку щодо передачі товару, ТОВ “Лігос Бетон” здійснив ще одну оплату в сумі 120000,00 грн., проте товар так і не було передано. У зв`язку з невиконанням позивачем свого обов`язку щодо поставки товару, відповідач зазначав, що у нього відсутній обов`язок щодо його оплати.

При прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції враховуючи приписи статті 79 ГПК України, а також зокрема те, що оплата за договором здійснюється за графіком без прив`язки до дати поставки товару, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 480000,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 10584,38 грн та 3% річних у розмірі 10081,51 грн.

Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Частиною 1, 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статей 193 ГК України та 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України ).
Згідно із статтями 627, 628 та 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.
Згідно положень ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Апеляційний господарський суд зазначає, що предметом спору у цій справі є вимоги позивача про стягнення заборгованості (недоплати у розмірі 480000,00 грн) за договором купівлі – продажу №1305/19-2 від 13.05.2019, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати товару.
Відповідач не заперечує обставин укладання договору купівлі-продажу №1305/19-2 від 13.05.2019, предметом якого є обладнання загальною вартістю 745000,00 грн, та здійснення ним часткової оплати за цим договором у розмірі 265000,00 грн.
Як було зазначено раніше, порядок розрахунків між сторонами цього спору визначено умовами розділу 3 договору купівлі-продажу №1305/19-2 від 13.05.2019. Зокрема, оплата товару проводиться в розстрочку до 31.11.2019 відповідно до графіка оплат:
- перший платіж 145000,00грн, в тому числі ПДВ 24166, 67 грн. - не пізніше 30.06.2019 (п.3.3.1. договору);
- далі - щомісяця з липня по листопад включно - п`ять платежів по 120000,00грн включаючи ПДВ, не пізніше останнього числа кожного місяця (п.3.3.2. договору).
Тобто, обов`язок відповідача з оплати товару за договором та порядок розрахунків між сторонами не пов`язані з обставинами передання (або не передання) позивачем відповідачу товару. 
Відповідачем не заявлялись вимоги (зустрічні) щодо передачі позивачем товару. А тому, вони не є предметом спору.
Посилання відповідача на положення розділу 5 договору, які стосуються порядку передачі товару покупцю, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не визначають та не впливають на порядок розрахунків між сторонами договору.
Отже враховуючи, що строк оплати за договором настав, а відповідач не виконав свого обов`язку щодо повної оплати товару, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 480000,00 грн, а також інфляційних втрат в розмірі 10584,38 грн та 3% річних у розмірі 10081,51 грн.

Проте, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно встановивши обставини наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу №1305/19-2 від 13.05.2019, вдався до встановлення обставин передачі товару позивачем відповідачу відповідно до вказаного договору (на які хоча і посилаються сторони, проте, як встановлено апеляційним господарським судом, не мають вирішального значення для правильного вирішення справи по суті), чим фактично вийшов за межі предмету позову.
Так, місцевим господарським судом, з одного боку, цілком вірно встановлено, що надані позивачем видаткова накладна №ЛНА-000002 від 13.06.2019 та акт приймання-передачі від 13.06.2019 не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не підписані відповідачем, а тому не можуть бути беззаперечними доказами факту отримання товару відповідачем. 
Проте, суд першої інстанції застосував такий стандарт доказування як «вірогідність доказів» та віддав перевагу наданим позивачем доказам над наведеними на їх спростування доводами та доказами відповідача.
Так, суд врахував, що відповідачем не надано до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження того, що відповідач здійснював дії направлені на отримання (витребовування) товару зі складу позивача, а позивач відмовився від поставки товару, крім того відповідачем не доведено, що він відмовився від договору у зв`язку з неотриманням товару в червні 2019 року або вимагав від позивача повернути сплачені кошти. 
Водночас, апеляційний господарський суд не може сприйняти вказані доводи про пасивну поведінку відповідача, як доказ на підтвердження обставин прийняття ним товару від позивача (тобто активної дії).
Не можуть бути визнані доведеними і обставини отримання відповідачем 27.04.2020 від позивача акту приймання-передачі від 13.06.2019 разом з листами №1/04 та №2/04 від 24.04.2020, оскільки згідно кур`єрської накладної Logistic eхpress №00042665 вказане відправлення (направлене за адресою, зазначеною в договорі та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань – вул.. Мітрополітська, 37 у м. Маріуполь) не було вручене відповідачу у зв`язку з його відсутністю. 
Кур`єрська накладна Logistic eхpress №00042670 також не може бути визнана доказом вручення зазначених документів відповідачу, оскільки, по-перше, в ній вказана адреса (пров. Учбовий, 3 у м. Маріуполь), яка не підтверджена як місцезнаходження відповідача. А по-друге, позивачем не доведено, що «сторож Бондаренко І.А.» є уповноваженою особою відповідача. При цьому, відповідач заперечує як обставини отримання вказаних листів, так і наявності повноважень у вказаної особи «Бондаренка І.А.» отримувати замість нього кореспонденцію.
Спірною вдається і обставина здійснення часткової оплати відповідачем за товар, як доказ його отримання ним, оскільки, як було зазначено, оплата за договором має проводитися відповідачем не залежно від його отримання.
Щодо обставин відображення в податковому та бухгалтерському обліку сторін господарської операції купівлі-продажу спірного товару колегія суддів зазначає таке.
За змістом частин 1, 2 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Основними засадами (принципами) господарського судочинства, є зокрема, змагальність сторін (п.4, ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Відповідно до положень ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом
Колегія судді зазначає, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.
Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.
У зв`язку з цим необхідно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій 
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №910/14900/19, від 21.05.2021 у справі №910/8861/20.
Отже при дослідженні обставин реальної поставки товару суд надав оцінку лише документам податкового обліку, залишивши при цьому поза увагою те, що самі лише податкові накладні (за відсутності інших доказів реального руху товарів) не є самостійними доказами підтвердження вчинених господарських операцій, оскільки ці докази не пов`язані з фізичним переміщенням товару, не можуть свідчити про рух товару та виконання обов`язку постачальника з передачі товару покупцю, визначеного у статті 664 Цивільного кодексу України, підтверджують лише факт здійснення оподаткування певної господарської операції, який сам по собі не свідчить про вчинення такої господарської операції, про її реальність.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції передчасно було встановлено обставини передачі позивачем товару відповідачу, у зв`язку з чим, ці положення підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного, враховуючи, що в цілому судом першої інстанції прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а зазначене вище частково неправильне встановлення ним обставин справи не вплинуло на прийняття вірного по суті рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 15.02.2021 у справі №905/1468/20 - без змін.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Лігос бетон” залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 15.02.2021 у справі №905/1468/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   05.08.2021.

Головуючий суддя                                                                    О.О. Крестьянінов

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           В.О. Фоміна