Справа № 127/19808/20
Провадження № 22-ц/801/1167/2021
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна  Ю. А.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року	Справа № 127/19808/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                Ковальчука О. В.,
суддів :                         Шемети Т. М., Якименко М. М., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 квітня 2021 року, постановлені у цій справі у м. Вінниці суддею цього суду Шаміною Ю. А., 

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи його тим, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року змінено рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2016 року та стягнуто з позивача на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їхньої дочки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
12 червня 2018 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 , проте їх спільне життя не склалось і фактично на даний час вони спільно не проживають. Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом із своєю матір`ю і перебуває на її утриманні.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2020 року з позивача на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи стягнення з 24 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання дружини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 24 січня 2020 року і до досягнення сином трирічного віку. 
Позивач зазначає, що на виконання зазначених вище рішень, виплата ним аліментів складає 75% відсотків усіх його доходів. 
Пославшись на викладене, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього вказаними рішеннями, визначивши їх наступним чином: 
- аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі - 1/6 частки від його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку; 
- аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки від його доходу заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку;
- аліменти на утримання ОСОБА_2 до досягнення сином трирічного віку в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу).
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року позовну заяву в частині стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до досягнення сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу залишено без розгляду.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3500 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись із ухваленими рішеннями, позивач, пославшись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, а у стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_3 зазначила, що оскаржувані рішення вважає законними та обґрунтованими, а тому просить апеляційний суд залишити їх без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).
В ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертав увагу судів, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням, або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. 
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. 
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року змінено рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2016 року та стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їхньої дочки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 18 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 3-4). 
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2020 року у справі № 127/1957/20 стягнуто з ОСОБА_1 на корись ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 24 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 24 січня 2020 року і до досягнення сином ОСОБА_6 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 5-6).
Згідно довідки Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області №4593/08-04 від 10 листопада 2020 року до складу сім`ї  ОСОБА_3  входить донька – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться на утриманні матері і проживає разом із нею (а. с. 41).
11 листопада 2020 року лікарем Кафедри стоматології дитячого віку ВНМУ ім. М.І. Пирогова видано довідку про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилась на прийомі у лікаря-стоматолога ортодонта ОСОБА_7 та проходить лікування з приводу дистального прикусу та звуження верхньої щелепи, орієнтовна вартість лікування 6000 грн на поточний рік (а.с.45). 
Із довідки, виданої за підписом лікаря-стоматолога Шостак М.В. вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 11 червня 2018 року по 02 вересня 2020 року проходила лікування у стоматології «dr. Miller», загальна вартість лікування склала 9410,10 грн (а. с. 46). 
Відповідно до заключної виписки по поточному рахунку ОСОБА_3 за період з 01 серпня 2019 року по 31 грудня 2019 року на її рахунок поступили кошти за проведену роботу у розмірі 132819 грн (а. с. 91).
З детальної інформації про фізичну-особу підприємця з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено про внесення запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 номер запису №21490060002009526 від 10 грудня 2019 року на підставі власного рішення (а. с. 92).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 02 листопада 2020 року за ОСОБА_1 зареєстроване право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0905 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №40955023 від 05 травня 2018 року (а. с. 47).
Відповідно до довідки від 11 січня 2021 року, виданої АТ «Вінницяобленерго», заробіток ОСОБА_1 у період з січня 2020 року по грудень 2020 року склав 311833,48 грн (до сплати), з яких відраховано аліментів 106426,23 грн. До сплати: січень 2020 року – 22664,91 грн, лютий 2020 року – 22664,91 грн, березень 2020 року – 22664,91 грн, квітень 2020 року – 27208,39 грн, травень 2020 року – 27208,39 грн, червень 2020 року – 27208,39 грн, липень 2020 року – 27238,36 грн, серпень 2020 року – 27208,39 грн, вересень 2020 року – 27208,39 грн, жовтень 2020 року 27208,39 грн, листопад 2020 року – 26141,66 грн, грудень 2020 року – 27208,39 грн (а. с. 89). Відомості вказаної довідки свідчать про те, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 збільшувався протягом року.
З відповіді на запит у електронному вигляді від 15 січня 2021 року про відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що за перший квартал 2020 року Акціонерним товариством «Вінницяобленерго» нараховано та виплачено аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі 23250 грн, за другий квартал 2020 року – 27870 грн, за третій квартал 2020 року – 27866,68 грн (а. с. 90).
Крім того, позивачем надано суду довідку АТ «Вінницяобленерго» № 03.16-15268 від 29 грудня 2020 року про його заробіток за період з червня 2020 року по листопад 2020 року, виписку по картці ОСОБА_1 АТ «ПриватБанк» від 22 грудня 2020 року за період з червня 2020 року по листопад 2020 року та виписку по картці ОСОБА_1 «Monobank» АТ «Універсал Банк» за період з червня 2020 року по грудень 2020 року, з яких вбачається про наявність у нього кредитної заборгованості (а. с. 105-107).
Встановивши вказані обставини, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, зокрема, відсутність належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального становища платника аліментів, навпаки наявність доказів збільшення розміру заробітної плати ОСОБА_2 , придбання ним нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених ст. 192 СК України, для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог щодо зменшення розміру стягуваних аліментів та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.
За таких обставин, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у розмірі, встановленому рішеннями суду.
Апеляційний суд звертає увагу, що апеляційна скарга не містить жодних обґрунтувань щодо наявності підстав для скасування додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 квітня 2021 року, тому враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України вказане рішення слід залишити без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 квітня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                              О. В. Ковальчук
Судді :                                                  Т. М. Шемета
М. М. Якименко