ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 серпня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 377/667/20
Головуючий у першій інстанції - Меженнікова С. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/959/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів:  Шитченко Н.В., Мамонововї О.Є.,
із секретарем - Шкарупою Ю.В., 
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2021 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного рішення - 22.04.2021)  у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,
                                          В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики. В обгрунтування позову посилався на те, що згідно розписки від 12.08.2019 позивач надав відповідачці у борг грошові кошти у сумі 2000 дол.США та 26 000, 00 грн строком на три місяці. За домовленістю вона зобов`язалась до 12 числа кожного місяця виплачувати 20 % від кожної суми позики. У разі невиконання умови виплати відсотків, їх сума збільшується на 20 % щомісяця.
26.09.2019 ОСОБА_1 на підставі розписки відповідачки надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2 900, 00 дол.США на три місяці, до 26 числа кожного місяця зобов`язувалась виплачувати 20 % від суми позики, у разі невиконання виплати відсотків, їх сума збільшується на 20 % щомісяця.
На виконання умов договору позики відповідачка передала грошові кошти у сумі: 24.09.2019 - 5200 грн; 22.11.2019 - 5000 грн; 03.12.2019  2300 грн.
На звернення позивача з вимогою повернути кошти відповідачка не реагує, кошти не повертає, натомість виявляє намір переукласти існуючі договори позики.
Позивач вважає, що оскільки відповідачка грошові кошти згідно письмових розписок не повернула, та враховуючи встановлені сторонами в розписках проценти, це дає підстави нарахування процентів до дня звернення до суду, тобто до 31.10.2020.
У позові позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відповідно розписки від 12.08.2019: 
грошові кошти у сумі 2 000 дол.США та 26 000 грн; 
проценти за користування грошовими коштами у сумі 26 000 грн за період часу з вересня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у сумі 72 360 грн; 
проценти за користування грошовими коштами у сумі 2000 дол.США за період часу з вересня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у сумі - 6720 дол.США; 
3 % річних за користування 2000 дол.США за період часу листопада 2019 року по 31 жовтня 2020 року - 12 місяців, сума неустойки - 60 дол.США;
3 % річних за користування 26 000 грн за період часу листопада 2019 року по 31 жовтня 2020 року - 12 місяців, сума неустойки - 780 грн, а всього 99 140 грн та 8 780 дол.США.
Стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відповідно розписки від 26.09.2019: повернення грошових коштів отриманих відповідачкою у борг у сумі 2 900 дол.США;
проценти за користування грошовими коштами у сумі 2900 дол.США за період часу з жовтня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у сумі - 9048 дол.США;
3 % річних за користування 2900 дол.США за період часу 01 січня 2020 року по 31 жовтня 2020 року - 10 місяців, суму неустойки = 72 дол.США 50 центів; а всього 12 020, 50 дол.США.
Заочним рішенням Чернігівського районного суду від 14.04.2021 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за позикою від 12.08.2019 в сумі 29854, 71 грн та 3258 дол.США, з яких: 26 000,00 грн - позика; 3100,00 грн - проценти; 754,71 грн - 3% річних; 2000 доларів США - позика; 1200 доларів США - проценти; 58 доларів США - 3% річних.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за позикою від 26.09.2019 в сумі 4712  доларів 50 центів США, з яких:
2900 доларів США - позика; 1740 доларів США - проценти; 72 долара 50 центів США - 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат - 3674, 55 грн.
Ухвалою Чернігівського районного суду від 22.04.2021 виправлено допущену арифметичну помилку у резолютивній частині рішення, в абзаці другому, зазначити:
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за позикою від 12.08.2019 в сумі 29856, 49 грн та 3258 дол.США 19 центів, з яких: 26 000,00 грн - позика; 3100,00 грн - проценти; 756,49 грн - 3% річних; 2000 доларів США - позика; 1200 доларів США - проценти; 58,19 доларів США - 3% річних.
Рішення суду обґрунтовано тим, що оскільки відповідачка отримала від позивача на виконання договору позики від 12.08.2019 - 2000 дол. США та 26000,00 грн, а за договором позики від 26.09.2019 - 2900 дол. США, то, відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, таку ж суму боргу вона повинна повернути позивачу, а також позивач має право на стягнення з відповідача процентів за користування позикою у розмірі та у порядку встановленому договорами позики за період з 12.08.2019 по 12.11.2029 та з 26.09.2019 по 26.12.2029. Щодо стягнення 3%  річних суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем правильно здійснено розрахунок за договором позики від 26.09.2019 за період з 01.01.2020 по 31.10.2020, що складає 72,50 дол.США, разом з тим не погодився з розрахунком по договору позики від 12.08.2019, а саме із датою початку нарахування з 01.11.2019, оскільки договором встановлено, що порушення відповідачем настало не з 01.11, а 13.11.2019, а тому судом наведено розрахунок 3 % річних по договору позики від 12.08.2019 за період з 13.11.2019  по 31.10.2020. Крім того, судом зазначено, що після настання строку повернення позики, ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2 тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, таким чином судом розраховано до стягнення проценти за користування позикою у розмірі та порядку встановленому договорами позики за період з 12.08.2019 по 12.11.2019 (по договору від 12.08.2019) та за період з 26.09.2019 по 26.12.2019 (по договору від 26.09.2019).
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Чернігівського районного суду від 14.04.2021 у частині не задоволених позовних вимог щодо нарахування процентів за користування кредитом по день звернення до суду - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відповідно до наданих нею розписок: проценти за користування грошовими коштами у сумі 26000 грн за період часу з вересня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у сумі - 72 360 грн; проценти за користування грошовими коштами у сумі 2000 доларів США за період часу з вересня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у сумі - 6720 доларів США; проценти за користування грошовими коштами у сумі 2900 доларів США за період часу з жовтня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у сумі - 9048 доларів США. Стягнути з відповідача понесені судові витрати за послуги адвоката в сумі 6000 грн.
За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним у частині відмови позивачу у стягненні процентів за користування запозиченими коштами.
Заявник у скарзі посилається на те, що судом не враховано зазначені у розписці умови відповідно до яких сторони погодили розмір і порядок нарахування процентів за користування позикою, які розраховуються до повного погашення заборгованості за договором.
Вважає, що судом безпідставно не задоволені позовні вимоги щодо стягнення процентів за весь час користування запозиченими коштами до повного повернення позики.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 12.08.2019  ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 кошти в сумі 2 000 дол.США та 26 000,00  грн., на три місяці, термін повернення - 12.11.2019. За час користування вказаними сумами, зобов`язувалась щомісяця до 12  числа виплачувати ОСОБА_1 20 % від суми дві тисячі доларів та 20 % від суми в гривнях та повернути дві тисячі доларів США та двадцять шість тисяч гривень не пізніше 12 листопада 2019 року. В разі не виконання умови виплати відсотків, їх сума збільшується на 20 % щомісяця. У випадку не виконання дійсного договору, він діє до повного погашення суми боргу на зазначених умовах (а.с. 51).
З письмової розписки від 26.09.2019 вбачається, що ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_3 суму 2 900 дол.США, строком на три місяці, термін повернення - 26.12.2019. За час користування вказаною сумою, зобов`язувалась щомісяця до 26 числа виплачувати ОСОБА_1 20 % від суми та повернути всю суму не пізніше 26.12.2019. В разі невиконання умови виплати відсотків, їх сума збільшується на 20 % щомісяця. У випадку не виконання дійсного договору, він діє до повного погашення суми боргу на зазначених умовах (а.с. 52).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 було сплачено відсотки по розписці від 12.08.2019: у вересні 2019 року - 5 200,00 грн, листопаді 2019 року - 5 000,00 грн, грудні 2019 року - 2 300,00 грн, а всього 12 500,00 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд прийшов до висновку, що оскільки відповідачка отримала від позивача на виконання договору позики від 12.08.2019 - 2000 дол.США та 26000,00 грн, а за договором позики від 26.09.2019 - 2900 дол.США, то, відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, таку ж суму боргу вона повинна повернути позивачу, а також позивач має право на стягнення з відповідача процентів за користування позикою у розмірі та у порядку встановленому договорами позики за період з 12.08.2019 по 12.11.2029 та з 26.09.2019 по 26.12.2029. Щодо стягнення 3%  річних суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем правильно здійснено розрахунок за договором позики від 26.09.2019 за період з 01.01.2020 по 31.10.2020, що складає 72,50 дол.США, разом з тим не погодився з розрахунком по договору позики від 12.08.2019, а саме із датою початку нарахування з 01.11.2019, оскільки договором встановлено, що порушення відповідачем настало не з 01.11, а 13.11.2019, а тому судом наведено розрахунок 3 % річних по договору позики від 12.08.2019 за період з 13.11.2019  по 31.10.2020. Крім того, судом зазначено, що після настання строку повернення позики, ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2 тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, таким чином судом розраховано до стягнення проценти за користування позикою у розмірі та порядку встановленому договорами позики за період з 12.08.2019 по 12.11.2019 (по договору від 12.08.2019) та за період з 26.09.2019 по 26.12.2019 (по договору від 26.09.2019).
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині не задоволених позовних вимог щодо нарахування процентів за користування кредитом по день звернення до суду.
Апеляційний суд погоджу.ться з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення процентів за договором позики, разом з тим не погоджується з висновками суду першої інстанції у частині розрахунку процентів визначених у договорах позики, враховуючи наступне. 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.
  Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування позикою у розмірі та порядку встановленому договорами позики за період з 12 серпня 2019 року по 12 листопада 2019 року (по договору від 12.08.2019), а саме: по договору позики від 12.08.2019 на суму 26000,00 грн - 20% процентів за період визначений у договорі становить 15600 грн, та відповідно врахував суму сплачених відсотків 12500 грн, про що зазначено позивачем у позові, та відповідно до стягнення визначив суму 31000 грн; за договором на 2000 доларів США - 20% за період дії договору становить -   1200 доларів США.
По договору позики від 26.09.2019 за період з 26 вересня 2019 року по 26 грудня 2019 року  на суму 2900 доларів США - 20 %  становить 1740 доларів США.
З таким розрахунком процентів погоджується і суд апеляційної інстанції, проте, суд першої інстанції не врахував, що за змістом визначених умов у розписці вбачається, що у разі не виконання умови виплати відсотків, їх сума збільшується на 20% щомісяця.
Отже, за змістом визначених умов та враховуючи, що за договорами позики від 12.08.2019 на суму 2000 доларів США - 20%  за період дії договору становить -   1200 доларів США, тобто 400 доларів щомісячно, відповідачкою відповідно не було сплачено жодного платежу, сума відсотків за кожен місяць не сплати відсотків підвищується на 20 %, тобто становить 80 доларів США в період дії договору, а саме за вересень, жовтень, листопад 2019, тобто сума процентів, яка підлягає до стягнення за даним договором становить 1200 доларів США + 240 Доларів США, до стягнення - 1440 доларів США.
За договорами позики від 26.09.2019 - 2900 доларів США - 20%  за період дії договору становить - 1740 доларів США, тобто 580 доларів щомісячно, відповідачкою відповідно не було сплачено жодного платежу, сума відсотків за кожен місяць не сплати відсотків підвищується на 20 %, тобто становить 116 доларів США в період дії договору, а саме за жовтень, листопад, грудень 2019, тобто сума процентів, яка підлягає до стягнення за даним договором становить 1740 доларів США + 348 доларів США, до стягнення належить 2088 доларів США.
За договорами позики від 12.08.2019 на суму 26000, 00 грн - 20%  за період дії договору становить -  15 600 грн, отже 5200 грн щомісячно, відповідачкою відповідно  даних позову було сплачено 24.09.2019 - 5200 грн, 22.11.2019 - 5000, 00 грн, 03.12.2019 - 2300,00 грн, сума відсотків за кожен місяць не сплати відсотків підвищується на 20 %, отже враховуючи строки проплати становить за період з 12.09.2019 по 14.09.2019 - 12 днів прострочення - 402,58 грн,  за жовтень  та листопад 2019,у зв`язку з несплатою,  становить по 1040 грн відповідно, загальна сума до стягнення за даним договором становить 15600 - 12500 + 2482,58 грн  = 5582,58 грн.
Отже, доводи апеляційної скарги, щодо не задоволення вимог про стягнення відсотків за період дії договору є обґрунтованими.
Разом з ти, не ґрунтуються на нормах права посилається на те, що судом не враховано зазначені у розписці умови відповідно до яких сторони погодили розмір і порядок нарахування процентів за користування позикою, які розраховуються до повного погашення заборгованості за договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі N 723/304/16-ц (провадження N 14-360цс19) зазначено, що "Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 (провадження N 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позивачі просили стягнути проценти із розрахунку 2 % за кожен місяць користування грошима, тобто у розмірі, передбаченому договором позики, і за період, у тому числі після обумовленого договором строку повернення позики - 28 лютого 2013 року. Задовольняючи позов у повному обсязі, суди належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, зокрема, що стосується правової природи процентів за користування сумою позики. Отже, висновки судів про стягнення з відповідача на користь позивачів процентів за користування грошима за період з листопада 2012 року по червень 2016 року, тобто і після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права".
З врахуванням наведеного, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи щодо безпідставного не задоволення позовних вимог про стягнення процентів за весь час користування запозиченими коштами до повного повернення позики, тобто поза строком дії договору.
З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за процентами за договорами позики.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задовольняється частково, відповідно підлягає зміні рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з відповідачки на користь позивача за  розгляд справи у суді першої інстанції з 3674,55 грн  до 3957,50 грн (6893,79 грн/100%х 40% судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції + 1200 грн правової допомоги, оскільки позов задоволено на 40 %), з врахуванням задоволення вимог на 40 % від ціни позову за розгляд справи в суді першої інстанції, та 550,20 грн (7755,23/100%х4% судовий збір за розгляд в суді апеляційної інстанції + 240 грн правової допомоги, виходячи з задоволених вимог судом апеляційної інстанції) судового збору за розгляд справи апеляційним судом з врахуванням задоволення вимог від оскаржуваної суми вимог на 4%.
Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2021 року змінити в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за процентами за договорами позики та розміру судових витрат.
Збільшити стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму процентів за договором позики від 12 серпня 2019 року, визначену у доларах США з 1200 доларів США до 1440,00 доларів США, а загальну суму стягнення - з 3258,19 доларів США до 3498,19 доларів США; визначену у гривнях України суму процентів з 3100,00 грн до 5582,58 грн, а загальну суму стягнення - з  29856,49 грн до 32339,07 грн.
Збільшити стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму процентів за договором позики від 26 вересня 2019 року з 1740,00 доларів США до 2088,00 доларів США, а загальну суму стягнення - з 4712,50 доларів США до 5060,50 доларів США.
Збільшити стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування судових витрат з 3674,55 грн  до 3957,50 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції - 550,20 грн.
Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 12.08.2021.

Головуючий                                                        Судді :