ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1175/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/1250/17 Категорія: 301030000 	Льон О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 липня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.	
секретар	Винник І.М.	

учасники справи:
позивач (скаржник) – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
третя особа - ОСОБА_3 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача адвоката Бовшика М.Ю. на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2021 (повний текст складено 19.04.2021, суддя в суді першої інстанції Льон О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про припинення прав осіб на частку в житловій квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності,

в с т а н о в и в :

у травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила припинити право спільної власності ОСОБА_2 на 1 / 4 частину квартири АДРЕСА_1 . Присудити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну їй 1 / 4 частину вказаної квартири у розмірі, яка буде визначена після проведення судової експертизи. Визнати за позивачем право власності на 1 / 4 частину квартири АДРЕСА_1 . Стягнути із відповідача на її користь судові витрати по справі.
В обґрунтування вказано на те, що вона є власником 1 / 2 частини квартири АДРЕСА_1 . По 1 / 4 частині спірної квартири належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності. Позивач разом зі своєю сім`єю проживають у найманому житлі, оскільки власного житла крім спірної квартири не має. Відповідач ОСОБА_2 володіє часткою, яка складає менше, ніж 50 відсотків від вартості житлової квартири, а тому її частка у праві спільної власності на житлову квартиру є незначною. Відповідач зверталася з пропозицією відчужити на її користь частку квартири позивача, проте після запропонованої нею ціни продажу, яка складала від 1000 доларів США, вона відмовилася, оскільки ціна являється суттєво заниженою. Неодноразові перемовини з приводу продажу частки відповідача у праві спільної власності на житлову квартиру бажаних результатів не дало. Відповідач по справі відмовляється здійснювати капітальний ремонт квартири, нести витрати по сплаті всіх комунальних послуг та поточні витрати на утримання будинку та прибудинкової території, що робить неможливим спільне володіння та користування майном. Вважає, що спірна квартира є також неподільною, спільне володіння та користування нею є неможливим, а припинення за рішенням суду прав відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача так, як вимоги про її виселення вона не ставить.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2021 позовні вимоги у справі залишено без задоволення. Суд вказав, що у відповідача відсутнє інше житло, отже позбавлення її права власності на частку спірної квартири є неможливим, оскільки непропорційно порушуватиме її право на житло та завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат Бовшик М.Ю. 09.06.2021 через відділення поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вказано на те, що відповідач може володіти житлом, право власності на яке оформлене до 2013 року, отже довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно, який почав працювати з 01.01.2013 не свідчить про відсутність у відповідача іншого житла. Суд вказав про відсутність у відповідача заборгованості по оплаті комунальних послуг станом на 01.07.2017, однак рішення суду ухвалено у квітні 2021 року, тобто такі висновки застарілими. Рішення суду позбавляє права позивача на користування її майном – часткою у спірній квартирі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.2014, зареєстрованого в реєстрі за №396, позивач ОСОБА_1 є власником 1 / 4 частини квартири АДРЕСА_1 . Крім того, зазначено, що було видано Свідоцтва про право на спадщину по 1 / 4 частки зазначеної квартири ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с.13 т.1).
Згідно договору-дарування від 21.10.2016, посвідченого державним нотаріусом Канівської державної нотаріально контори Шатило Л.А., зареєстрованого в реєстрі за №1-2925, вбачається, що ОСОБА_4 подарувала та передала позивачу ОСОБА_1 1 / 4 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.20,21 т.1).
Таким чином позивач є власником 1 / 2 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується, зокрема, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №71031266 від 21.10.2016 (а.с.22,23 т.1).
Іншими співвласниками вказаного майна є відповідач та третя особа у справі, кожен з яких набув у власність по 1 / 4 частки спірної квартири у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.119-160 т.1).
Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 05.12.2017 у справі призначено комплексну судову експертизу, за результатами проведення якої, - з висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №1599/17-23; 396/18-23 від 02.05.2018 вбачається, що дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 165552,00 грн. З технічної точки зору поділити в натурі квартиру АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 1/4, 1/4, 1/2 неможливо.
З технічної точки зору виділити частку у спільному майні одному із співвласників в квартирі АДРЕСА_1 відповідно ідеальних часток співвласників в розмірі 1/4, 1/4, 1/2 неможливо.
З технічної точки зору встановити порядок користування в квартирі АДРЕСА_1 відповідно ідеальних часток співвласників в розмірі 1/4, 1/4, 1/2 неможливо (а.с.197-206 т.1).
Таким чином, беручи до уваги вищевказаний висновок експерта №1599/17-23; 396/18-23 від 02.05.2018, спірна квартира АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 23,8 кв.м., житлова площа 11,9 кв.м. є неподільною, частка відповідача ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності є незначною і не може бути виділена в натурі. 
У справі було проведено судову оціночно-будівельну експертизу (висновок експерта №04-19 від 19.06.2019), за результатами якої встановлено, що дійсна ринкова вартість на момент проведення оцінки 1 / 4 частки квартири АДРЕСА_1 , визначена за порівняльним підходом, складає 40050,00 грн. (а.с.67-93 т.2).
Також згідно довідки Канівської ЦРЛ від 11.07.2017 №154 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , 1974 р.н., перебуває під диспансерним наглядом в кабінеті «Довіра» Канівської ЦРЛ з 18.06.2012 з діагнозом «Віл-інфекція, IV клінічна стадія, ст. СНІДу, залишкові зміни туберкульозу (13.09.2013) легень зліва у вигляді обмеженого фіброзу та ущільнених вогнищ, хронічний гепатит С (а.с.48 т.1). 
Іншого житла відповідач у справі не має. Також відповідач сплачує комунальні послуги пропорційно до розміру своєї частки у праві власності на спірну квартиру.
Позивач з родиною не проживає у спірній квартирі та за її доводами вимушена винаймати інше житло. Частка у праві власності відповідача на спірну квартиру є незначною, виділена бути не може, отже право власності відповідача на майно має бути припиненим з виплатою їй відповідної грошової компенсації.
Правовідносини, які виникли між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
За вимогами ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.321 ЦК України).
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд  у п. 36 справи  "Андрій Руденко проти України" зауважує, той факт, що не має значення чи було судом присуджено компенсацію за таку втрату (майна) для питання щодо наявності певного виду втручання.  Однак умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки  того,  чи  дотримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу.
Рішенням Європейського суду з прав людини було встановлено порушення національними судами ст. 1 зазначеного протоколу: суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування вартості такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлена ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.
Втручання у  право  на  мирне  володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див.  рішення у справі  "Ятрідіс проти Греції").  Зокрема,  друге речення  першого  пункту  дозволяє позбавлення майна лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає,  що держави  мають  право  здійснювати  контроль  за користуванням майном шляхом введення в дію "законів".
Частинами 1, 2 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; ч.1 ст.356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Отже спірна квартира належить сторонам справи на праві спільної часткової власності (із визначенням розміру часток кожного з співвласників – 1 / 2 частини позивача та 1 / 4 частина відповідача).
Статтею 365 ЦК України регламентується питання про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, про що просить позивач у цій справі.
Так право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. 
Таким чином, аналіз положень ст.365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1–3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Вказане вбачається з правового висновку ВП ВС від 18.12.2018 у справі №908/1754/17.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
З роз`яснень Пленуму ВСУ, викладених в абз.3, 4  п.6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вбачається, що розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.  Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті  чи  місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.
Крім того, в окремих випадках суд може,  враховуючи конкретні  обставини справи,  і  при  відсутності  згоди  власника,  що  виділяється, зобов`язати  решту  учасників  спільної  власності  сплатити  йому грошову  компенсацію  за  належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів.  Зокрема,  це може мати місце,  якщо частка у спільній  власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими  обставинами  сумісне  користування  ним неможливе,  а  власник  в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. 
Поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного тощо. 
При цьому, як зазначається в постанові ВСУ від 15.07.2016 у справі №6-1599ц16, тягар доказування, що частка відповідача є незначною і вона не може  бути виділені в натурі, несе позивач. 
Оскільки відповідачу належить 1 / 4 частина спірної квартири, не можна вести мову про те, що її частка у вказаному майні, є незначною, що передбачено п.1 ч.1 ст.365 ЦК України. 
Також позивачем не надано суду доказів того, що припинення права власності відповідача на частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам її сім`ї та не буде непропорційним втручанням у право власності відповідача.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Посилання скаржника на те, що відповідач може володіти житлом, право власності на яке оформлене до 2013 року, отже довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно, який почав працювати з 01.01.2013 не свідчить про відсутність у відповідача іншого житла, є припущенням, яке не ґрунтується на матеріалах справи, а відповідно до положень ч.6 ст.81 ЦПК України доказування у цивільних справах не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційні посилання скаржника на те, що суд вказав про відсутність у відповідача заборгованості по оплаті комунальних послуг станом на 01.07.2017, однак рішення суду ухвалено у квітні 2021 року, тобто такі висновки є застарілими, не можуть свідчити про можливість позбавлення особи права власності на майно.
У разі обґрунтованості таких тверджень виконавці (особи, що надають комунальні послуги) вправі пред`явити до суду вимоги про стягнення відповідної заборгованості, що, однак, предмету доказування в цій справі про припинення в особи права власності на частку у спільному майні, не стосується. 
Вказівка скаржника на те, що рішення суду позбавляє права позивача на користування її майном – часткою у спірній квартирі, є необґрунтованою, адже висновків щодо обмеження права власності позивача на її частку у спільному майні рішення суду не містить.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2021 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про припинення прав осіб на частку в житловій квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 14.07.2021.

Суддя-доповідач                 

       Судді