ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2021 р.           Справа№ 925/1539/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Тарасенко К.В. 
          Разіної Т.І. 

за участю секретаря судового засідання Тарнавського В.Б.

за участю представника(-ів) згідно протоколу судового засідання від 09.06.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Паланської сільської ради
на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 (повний текст складено 01.02.2021)
у справі №925/1539/20 (суддя Спаських Н.М.) 
за позовом Паланської сільської ради
до фізичної особи - підприємця Килимистого Сергія Миколайовича
про стягнення 214 387,44 грн,

ВСТАНОВИВ:

Родниківська сільська рада звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до фізичної особи - підприємця Килимистого Сергія Миколайовича про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 214 387,44 грн (за період з 01.10.2015 по 01.09.2018) на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України внаслідок використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів після закінчення строку дії договору оренди землі.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 закрито провадження у справі.
Мотивуючи прийняту ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що даний спір між сторонами відноситься до підвідомчості суду загальної юрисдикції, оскільки позивач не довів використання відповідачем нерухомого майна (власником якого він є як фізична особа) на земельній ділянці саме для здійснення ним підприємницької діяльності у спірний період 2015-2018 років, тому, за висновком місцевого господарського суду спірні правовідносини виникли між сільською радою та фізичною особою.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, Паланська сільська рада Уманського району Черкаської області звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.
Разом з тим, скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, оскільки повний текст оскаржуваної ухвали йому було вручено 09.02.2021, що підтверджується матеріалами справи.
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо характеру спірних правовідносин і про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому на думку позивача вказана ухвала підлягає скасуванню.
Узагальнений виклад позицій позивача
Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, хоча був належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2021 апеляційну скаргу Паланської сільської ради на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 у справі №925/1539/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 апеляційну скаргу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 у справі №925/1539/20 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
До Північного апеляційного господарського суду від скаржника, на виконання вищезазначеної ухвали, надійшло клопотання про заміну позивача та усунення недоліків.
Також до Північного апеляційного господарського суду від Родниківської сільської ради на виконання вищезазначеної ухвали надійшло клопотання.
У обох клопотаннях скаржник та позивач зазначають, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №728-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Черкаської області", було визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Черкаської області.
Згідно зазначеного вище розпорядження та додатку до нього, Родниківська територіальна громада увійшла до складу Паланської сільської територіальної громади, в зв`язку із чим скаржник та позивач просять замінити позивача з Родниківської сільської ради на її правонаступника Паланську сільську раду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 поновлено Паланській сільській раді строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 у справі №925/1539/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Паланської сільської ради на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 у справі №925/1539/20. Замінено позивача у справі №925/1539/20 Родниківську сільську раду її правонаступником - Паланською сільською радою; розгляд апеляційної скарги призначено на 09.06.2021.
26.05.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Паланської сільської ради про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 повернуто без розгляду заяву Паланської сільської ради про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
02.06.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Паланської сільської ради про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 задоволено заяву Паланської сільської ради про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
В судове засідання, яке відбулося 09.06.2021 в режимі відеоконференції, з`явився представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд апеляційної інстанції не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить долучене до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення за № 0411634821686.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
25.09.2012 між Родниківською сільською радою (далі - орендодавець, позивач по справі) та фізичною особою - підприємцем Килимистим Сергієм Миколайовичем (далі - орендар, відповідач у справі) укладено договір оренди земельної ділянки (надалі - договір), за умов якого орендодавець на підставі рішення сесії сільської ради № 17-7/VI від 07.02.2012 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,4387 га (кадастровий номер: 7124386700:01:001:1478) забудованих земель комерційного призначення Родниківської сільської ради для обслуговування існуючого складу - магазину, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
На земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля (магазин), що належить на праві власності - Килимистому Сергію Миколайовичу згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про державну реєстрацію прав, виданого 04.06.2009 Уманським виробничим відділком комунального підприємства "Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації", реєстраційний номер: 28074362 (п. 2.2. договору). 
Відповідно до п. 2.4. договору нормативно - грошова оцінка земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку виданого міськрайонним управлінням Держкомзему у місті Умань та Уманському районі Черкаської області становить 155749 грн (з урахуванням коефіцієнта індексації 3,2).
Договір укладено на 3 (три) роки з 25.09.2012 по 25.09.2015. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, повідомити письмово орендодавця про наміри продовжити його дію ( п. 3.1. договору). 
Договір зареєстровано у міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Умань та Уманському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.10.2012 за № 712438674007077.
За правилами п. 12.1. та п. 12.2. договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що після закінчення вищезгаданого договору відповідач використовував земельну ділянку без оформлення правовстановлюючих документів, а також плату за користування земельною ділянкою не вносив, що і стало причиною виникнення даного спору у даній справі.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.
Предметом розгляду у цій справі є стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 214 387,44 грн (за період з 01.10.2015 по 01.09.2018) на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України внаслідок використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів після закінчення строку дії договору оренди землі.
Спірним є питання визначення належності цього спору до господарської чи загальної юрисдикції.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що даний спір між сторонами відноситься до підвідомчості суду загальної юрисдикції, у зв`язку з чим провадження у цій справі закрив. При цьому місцевий господарський суд виходив з того, що чинним законодавством не передбачено, що наявність у фізичної особи статусу суб`єкта підприємницької діяльності безальтернативно означає, що вона з моменту реєстрації як ФОП, у всіх подальших відносинах виступає лише як суб`єкт підприємницької діяльності і вже не може реалізовувати свої права як фізична особа.
Також судом першої інстанції зазначено, що для встановлення факту користування земельною ділянкою з метою здійснення господарської діяльності чи підприємницької діяльності позивач мав довести суду факт здійснення фізичною особою - підприємцем певної господарської діяльності на цій земельній ділянці. Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка використовується відповідачем у комерційних цілях.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанцій, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також установленими ним передумовами для звернення до суду.
За правилами статей 124, 125 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначається Законом України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з нормами частини третьої статті 22 якого місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів з огляду на пряму вказівку закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.
В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).
Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.
Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України.
Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: він не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.
Як вже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі є позовна вимога про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 214 387,44 грн (за період з 01.10.2015 по 01.09.2018) на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України внаслідок використання земельної ділянки.
Відповідно до Інформаційної довідки за відповідачем Килимистим С.М. збережено право власності на об`єкти нерухомого майна: нежитлові будівлі (магазин, склад) на земельній ділянці по вул. Київська, 85, с. Родниківка Уманський район, Черкаська область як за фізичною особою.
Водночас, відповідач по справі зареєстрований як фізична особа - підприємець, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно з ч. 1 ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статуту фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх.
Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 320 Цивільного кодексу України). Тобто, фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати її для здійснення підприємницької діяльності.
Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України).
За приписами частин першої та третьої ст. 128 Господарського кодексу України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється. Громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.
В силу вимог ч. 3 ст. 58 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.
Набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних віднеси статусу фізичної особи. Натомість, згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських форм" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Цивільним кодексом України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.
Виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, підставою та необхідною умовою для звернення особи до суду із відповідним позовом є наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу особи - позивача у справі і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту.
Звертаючись до господарського суду, позивач повинен визначити, яке його право, на його думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права. В свою чергу судам належить з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.
У даному випадку позивач звернувся до суду у порядку і спосіб, що визначені законом, сформулював свої позовні вимоги, відштовхуючись від тих, наданих йому законом прав, які, на думку позивача були порушені відповідачем, із вказівкою на конкретні правові норми в обґрунтування заявлених вимог, і позов направлений на відновлення порушеного права.
У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції повинен був вирішити спір у цій справі, надавши відповідну кваліфікацію та оцінку змісту правовідносин сторін, наявності порушеного права, його характеру та обраного способу захисту, з`ясувавши наявність або відсутність всього складу цивільного правопорушення, з яким пов`язується стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, а не лише у площині того, що спір пов`язаний із використанням відповідачем нерухомого майна (власником якого він є як фізична особа)  на спірній земельній ділянці у спірний період 2015-2018 років, що було покладено в основу оскаржуваної ухвали.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про те, що заявлена у позові вимога має розглядатись за правилами господарського судочинства з огляду на предмет позову та суб`єктний склад учасників спору, оскільки відсутні підстави для віднесення цієї справи до загальної юрисдикції.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.
За огляду на вищевикладене, колегія судів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанцій підлягає скасуванню, а справа - передачі на розгляд до місцевого господарського суду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
За статтею 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Висновки за результатами апеляційної скарги
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає передчасними висновки суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 скасуванню та направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Судові витрати
У зв`язку із скасуванням ухвали місцевого господарського суду з числа зазначених у частині 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду справи.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 271, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Паланської сільської ради задовольнити, ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.01.2021 у справі №925/1539/20 скасувати. 
Матеріали справи №925/1539/20 направити до Господарського  суду Черкаської області для подальшого розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 06.07.2021.

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                К.В. Тарасенко

                                                                                Т.І. Разіна