ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8356/20                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                      Чудак О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 21 квітня 2021 року) у справі за розглядом заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер Преміум Газ» щодо ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер Преміум Газ» до Головного управління Державної податкової     служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастер Преміум Газ» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.01.2020 №0000283207 та №0000293207.
В обґрунтування адміністративного позову з урахуванням додатково наданих пояснень зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі необґрунтованих висновків відповідача, викладених в акті перевірки від 23.12.2019 №1051/26-15-32-07/40832472.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 20.01.2020 №0000283207.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 20.01.2020 №0000293207 у частині застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер Преміум Газ» штрафу у сумі 3 628,42 грн.
Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.
Також вирішено питання розподілу між сторонами    судових витрат ТОВ «Мастер Преміум Газ» на сплату витрат на професійну правничу допомогу вирішити шляхом постановлення додаткового судового рішення в судовому засіданні.
Додатковим рішенням  Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року заяву задоволено частково.
Стягнено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю спільне підприємство «Мастер Преміум Газ» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 94 116,15 грн. (дев`яносто чотири тисячі сто шістнадцять гривень п`ятнадцять копійок).
У встановлені контролю за виконанням рішення суду відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним додатковим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції як таке, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Частково задовольняючи заяву про ухвалення додаткового судового рішення суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, заявлені витрати обґрунтовані частково.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2021 позивачем до суду подано заяву про надання доказів, що підтверджують факт та вартість наданої правничої допомоги та про ухвалення додаткового рішення (т. 2 а.с. 173-175), у тому числі звіт про виконання договору про надання правової допомоги.
Згідно зі звітом (т. 2 а.с. 176-177) вартість наданої правової допомо    75;и становить 147 260,26 грн., до якої включено:
1 - підготовку до розгляду справи судом, а саме:
вивчення матеріалів, наданих ТОВ «Мастер Преміум Газ» щодо операцій, відображених у акті перевірки від 23.12.2019 №1051/26-15-32-07/40832472, оцінка документів та обставин з точки зору Податкового кодексу України (далі - ПК України). За підсумками - запит до ТОВ «Мастер Преміум Газ» на додаткові документи, їх    отримання і використання при підготовці до розгляду справи судом. Підготовка правової позиції та її узгодження з клієнтом - 9 000 грн. (3 години);
складення і подання заперечень на висновки акту перевірки та участь у розгляді заперечень, з поїздкою до ГУ ДПС у м. Києві (14.01.2020). Мета: встановити, яке, на думку ГУ ДПС у м. Києві, порушення вчинив ТОВ «Мастер Преміум Газ» - 9 000 грн. (3 години);
складення і подання до ДПС України скарги від 05.02.2020 №40 (вх. №5097/6 від 05.02.2020) на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 20.01.2020 №0000283207 та №0000293207. Подача скарги супроводжувалась: повідомленням до ГУ ДПС у м. Києві (від 04.02.2020 вих. №37, отримано ГУ ДПС у м. Києві 06.02.2020) про оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень, з проханням не порушувати вимог п. 56.15 ст. 56 ПК України (суми, що оскаржуються, по ІКП не нараховуються); складнощами безпосередньо самого процесу подання скарги до ДПС України (довелось звертатись до голови ДПС України зі скаргою від 05.02.2020 вих. №43, отримано головою ДПС України 07.02.2020) - 15 000 грн. (5 годин);
2 - правову допомогу безпосередньо при судовому оскарженні, а саме:
коригування правової позиції та її узгодження з клієнтом. Вивчення судової практики (по таких спірних питаннях - ще немає) - 6 000 грн. (2 години);
збір доказів: формування доказової бази (опрацювання договорів і первинних документів; підготовка розрахунків; отримання витягів щодо власників автомобілів; отримання даних з електронного кабінету щодо обставин реєстрації платником податку та направлення адвокатського запиту до ДПС України від 05.03.2021 №83 (отримано ДПС України 09.03.2021) - по підсумках допиту свідка, що озвучив нову, оригінальну точку зору, яка до того не озвучувалась ані ГУ ДПС у м. Києві, ані ДПС України - 15 000 грн. (5 годин);
складення позовної заяви і подання її до суду - 15 000 грн. (5 годин);
представництво в суді: участь у судових засіданнях (представник позивача прибував і працював у суді у 8 засіданнях: 15.06.2020, 11.09.2020, 09.10.2020, 09.11.2020, 01.02.2021, 04.03.2021, 10.03.2021, 25.03.2021, частина з яких не відбулася по причині неявки відповідача) - 24 000 грн. (8 годин);
підготовка інших процесуальних документів: (письмові пояснення від 12.06.2020 №202, від 23.11.2020 №1086, від 09.03.2021 №85, відповідь на відзив від 29.07.2020 №303, заява про надання доказів у справі №640/8356/20: по підсумках допиту свідка, направлено адвокатський запит до ДПС України від 05.03.2021 №83, на який отримано відповідь ДПС України від 15.03.2021 №5936/6/99-00-12-01-03-06, де ДПС України повністю спростувала свідчення свідка та позицію відпов110;дача    74; цілому) - 24 000 грн. (8 годин);
робота з ГУ ДПС у м. Києві, спрямована на усунення допущеного під час судового розгляду справи №640/8356/20 та у зв`язку з розглядом справи порушення ГУ ДПС у м. Києві вимог п. 56.15. ст. 56 ПК України (телефонні розмови, адвокатський запит від 14.07.2020 №277, отриманий ГУ ДПС у м. Києві 17.07.2020, контроль за станом ІКП). Зазначене порушення вимог ПК України мало наслідком п072;ралі079;ацію роботи клієнта - 3 000 грн. (1 година);
3 - витрати, що l7;ов`язані з роk9;глядом справи:
канцелярські витрати: поштові витрати - 588,88 грн. (підтверджуючі документи частково вже у; матеріалах справи №640/8356/20, частково додаємо); виготовлення копій додатків до позовної заяви та їх засвідчення; роздруківка позовної заяви та інших процесуальних документів, з виготовленням передбачених КАС України копій: 10 пачок паперу по 90 грн. = 1 000,00 грн., картридж - 500,00 грн., послуги секретаря - 500,00 грн.; всього 2 588,88 грн.;
витрати адвоката на прибуття у судові засідання: 8 поїздок * 2 квитки метро * 8 грн. = 128,00 грн.
Загальна вартість наданих позивачу послуг разом    з ПДВ складає 147 260,26 грн. (ПДВ 24 543,38 грн.).
В свою чергу, 12.04.2021, відповідачем у справі подано заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення (т. 2 а.с. 266-270).
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.
Отже, ст. 252 КАС України визначені загальні положення щодо ухвалення додаткового судового рішення у випадку не вирішення судом питання про судові витрати взагалі.
Також частинами другою-п`ятою статті 252 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч.1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно із ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами,    витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, m7;о за винятком    особливих обставин, сторона, що в;играла справу, повинна в принципи і отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до пунктів 1, 5, 6 статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суду України, так, пунктом 3.2 рішення від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Отже, з викладеного слідує, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 цього ж Кодексу).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 Кодексу).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2019 та від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 (адміністративне провадження №К/9901/17099/19, №К/9901/17108/19, №К/9901/18639/19).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 (адміністративне провадження №К/9901/5157/19), від 24.10.2019 у справі №820/4280/17 (адміністративне провадження №К/9901/11712/19), від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 (касаційні провадження №К/9901/17099/19, №К/9901/17108/19, №К/9901/18639/19), у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №520/6161/19 (адміністративне провадження №К/9901/5378/20), тобто є сталою.
Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, на підтвердження понесених позивачем витрат суду надано копію договору від 27.11.2019 №117 про надання правової допомоги (т. 1 а.с. 18-27) та оригінали звіту (т. 2 а.с. 176-177) і платіжного доручення від 15.01.2020 №364 (т. 1 а.с. 266) на суму у розмірі 147 000 грн. Також до матеріалів справи додано копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката (т. 1 а.с. 28-29), ордеру серії КВ №849821 (т. 1 а.с. 31), рахунку на оплату від 08.01.2020 №5 (т. 1 а.с. 268).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу у даній справі, в розрізі наданих представником відповідача заперечень, колегія суддів зазначає наступне.
1.  Посилання представника відповідача на те, що витрати позивача на, зокрема, складання позовної заяви не входять до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом до уваги прийнято бути не може з огляду на положення пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України, який до витрат на правничу допомогу відносить і іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також зважаючи на зазначену позицію Конституційного Суду України, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.
2. Колегія суддів вважає обґрунтованими посилання представника позивача на те, що ціна позову (4 028 755,06 грн.) є високою та має важливе значення для ТОВ «Мастер Преміум Газ», оскільки дохід позивача за 2019 рік складав 43 733,50 тис. грн., а за 2020 рік - 5 554,50 тис. грн. (т. 2 а.с. 178-183), тобто ціна позову від доходу 2019 року складає 9,21%, а від доходу 2020 року - 72,53%, в той час як заявлена до відшкодування вартість наданих послуг з правової допомоги складає 3,65% від ціни позову.
3.  Водночас, згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачу відмовлено у задоволенні позову в частині податкового повідомлення-рішення від 20.01.2020 №0000293207 на суму 15 621,84 грн., що складає 0,387% від ціни позову, з огляду на що заявлені витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню на 15 591,28 грн. (0,387% від 4 028 755,06 грн.).
4. Щодо участі у судових засіданнях (представник позивача прибував і працював у суді у 8 засіданнях: 15.06.2020, 11.09.2020, 09.10.2020, 09.11.2020, 01.02.2021, 04.03.2021, 10.03.2021, 25.03.2021, частина з яких не відбулася по причині неявки відповідача) - 24 000 грн. (8 годин), суд виходить з такого.
Так, судові засідання 11.09.2020, 09.10.2020 не мали місця, в той час як загальна тривалість всіх судових засідань складає 3 години 15 хвилин, а не 8 годин, як заявлено представником позивача.
Отже, наведені витрати підлягають компенсації у розмірі 9 750 грн., а не 24 000 грн.
5. Що стосується витрат, що пов`язані з розглядом справи, суд зважає на наступне.
Поштові витрати заявлені у розмірі 588,88 грн. підтверджуються матеріалами справи (т. 1 а.с. 311, 322, 355, т. 2 а.с. 128, 129, 161, 225, 228, 234, 236, 238, 250, 252, 254).
Вартість паперу у розмірі 90 грн. за пачку, в якій 500 аркушів паперу формата А4 підтверджується рахунком-фактурою від 02.12.2020 №А-00006136 (т. 1 а.с. 257), те саме стосується картриджу (т. 1 а.с. 258, 260, 261, 263).
При цьому, 10 пачок паперу по 500 аркушів паперу формата А4 вказує на використання представником позивача 5 000 таких аркушів, проте з позовної заяви видно, що вона складається з 16 аркушів, а додатки з 785. Наразі справа складається з 2 томів, перший з яких 357 аркушів, а другий - 276.
Отже, навіть з урахуванням того, що представник позивача в ході надання правової допомоги здійснював додаткове копіювання та/або перероздруковував певні документи, заявлена до відшкодування кількість у 10 пачок паперу є очевидно завищеною.
Крім того, будь-яких доказів на понесення витрат стосовно послуг секретаря - 500,00 грн., суду не надано, так само як і використання для прибуття до суду метро та понесення у зв`язку з цим витрат.
Отже, наведені витрати у цій частині підлягають зменшенню.
6. Колегія суддів вважає, що заявлений до відшкодування ПДВ не є витратами на професійну правничу допомогу у розумінні статті 134 КАС України, оскільки позивач, будучи платником ПДВ, має можливість віднести таку суму до податкового кредиту та зменшити своє податкове зобов`язання, що призведе до подвійного відшкодування за рахунок держави.
Таким чином, з огляду на складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, суд вважає заявлені витрати обґрунтованими частково.
Враховуючи викладене у сукупності, заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу складають 94 116,15 грн. за всіма визначеними у названому звіті складовими професійних правничих послуг та пов`язаними з ними витратами.
У контексті цієї справи суд зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку про часткове стягнення витрат на правничу допомогу.
Що стосується вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням ГУ ДПС у м. Києві судового рішення, то дійсно відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття рішення у справі.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Водночас, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.
Враховуючи, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду, суд, приймаючи до уваги обставини даної справи, вважає, що підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні. Тобто, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення.
З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу є не належно підтвердженим, а тому слід частково задоволити заяву представника позивача про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень    та    у спосіб, що визначені    Конституцією    та    законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод    та    інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 250, 251, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
 
П О С Т А Н О В И Л А:
           
Апеляційну скаргу  Головного управління Державної податкової    служби у місті Києві - залишити без задоволення, а додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено - 22 липня 2020 року).

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк 
                    
Судді:                                                                                          Н.П.Бужак,

                                                                                                    М.І. Кобаль