ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3559/21 Справа № 204/7388/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року         Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за скаргою  ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , заінтересована особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби, в якій просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на заяву заявника від 09.07.2020 року про скасування арешту нерухомого майна №13257929; визнати протиправною бездіяльність начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо не скасування арешту з нерухомого майна №13257929 боржника та зобов`язати начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області скасувати обтяження, накладене постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вважає такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2012 року на підставі якого було відкрито виконавче провадження, оскаржується в Дніпровському апеляційному суді. Таким чином, оскаржуване рішення не набрало законної сили, а тому не може породжувати ніяких прав та юридичних наслідків для боржника. Тому є протиправним діючий арешт відносно боржника, за рішенням суду яке не набрало законної сили (а.с.1-2).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26 січня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , заінтересована особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби — відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.26-30,31).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, незаконність та необґрунтованість вказаної вище ухвали, ставить питання про її скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення скарги (а.с.38-41). 

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2012 року по цивільній справі № 2-3636/11 було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 83408 грн. 12 коп., 3% річних у розмірі 4933 грн. 45 коп., судові витрати у розмірі 1003 грн. 42 коп., а всього 89344 грн. 99 коп. Вказане рішення суду протягом строків, передбачених ЦПК України не оскаржувалось та набрало законної сили.
21 травня 2012 року на виконання вищевказаного рішення суду по цивільній справі № 2-3636/11 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у загальному розмірі 89344 грн.99 коп.
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 16.11.2012 року за №13257929 державним реєстратором державного підприємства Дніпропетровська філія «Інформаційний центр» на підставі постанови, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №34453420 від 01.10.2012 року, обтяжувач: Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції. Власник, ОСОБА_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно, накладено обтяження на все нерухоме майно скаржника.
09.07.2020 року заявник ОСОБА_1 направив до Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заяву про скасування арешту нерухомого майна № 13257929.

Відмовляючи у задоволені вимог скарги, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності та безпідставності. 

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з чим погоджується і колегія суддів щодо відмови стосовно вимог скарги про визнання протиправною бездіяльності начальника Шевченківського ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо ненадання відповіді на звернення від 09.07.2020 року. 
Як вбачається з матеріалів справи, скаржником, окрім доказів власне направлення заяви поштою, належних та допустимих доказів того, що Шевченківський ВДВС м. Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області її отримував суду не надано. Внаслідок чого, суд, з урахуванням положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, згідно яких, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, позбавлений можливості встановити фактичні обставини, зокрема факту отримання/неотримання поштового відправлення, дати вручення у випадку отримання та, як наслідок, зокрема встановити факт дійсної умисної бездіяльності отримувача чи бездіяльності співробітника органу поштового зв`язку/третьої особи, чим спростовуються відповідні доводи скаржника.
Апелянтом жодним чином не спростовано вказані висновки суду 1 інстанції. 
Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення,дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов`язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Згідно з частиною 3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підстави для зняття арешту з майна боржника визначені у частині 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд, здійснюючи розгляд справи та встановлюючи факт порушення прав/інтересів скаржника, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єктів владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судового контролю полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено закріплений Конституцією України принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію суду й виходить за межі завдання цивільного судочинства.
Враховуючи викладене та беручи до уваги принцип диспозитивності судового процесу та принцип правової визначеності, суд, захищаючи порушені права громадян, не може підміняти функції окремих органів, в тому числі і органів державної виконавчої служби.
Надаючи оцінку вимогам скарги, щодо визнання бездіяльності начальника Шевченківського ВДВС щодо не скасування обтяження та зобов`язання скасувати обтяження, суд вважає їх передчасними, оскільки вирішення зазначених питань щодо встановлення наявності/відсутності порушення порядку накладення арешту знаходиться в межах дискреційних повноважень, якими наділений Начальник органу ДВС під час розгляду відповідної заяви сторони виконавчого провадження чи іншої зацікавленої особи, доказів отримання якої Шевченківським ВДВС матеріали справи не містять. Окрім того, в межах розгляду даної скарги за правилами розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень», такий спосіб захисту не є належним, оскільки суд не може перебирати на себе функції державних органів та їх посадових осіб, зокрема тих, що покладені на начальника відділу державної виконавчої служби.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність порушення права заявника зі сторони заінтересованої особи Чечелівського ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) стосовно ненадання відповіді на його заяву від 09.07.2020 року про скасування обтяження № 13257929, у зв`язку з чим погоджується з висновком суду про необхідність відмовити в задоволенні скарги в цій частині.
Доводи скарги стосовно направлення його заяви до ДВС, колегія суддів не бере до уваги, оскільки апелянтом не вказано, підстави не подання таких доказів до суду першої інстанції. Перевіривши вказаний апелянтом номер накладної, судом встановлено, що дані про відправлення за номером 4900900104532 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі. З урахуванням вказаного такі доводи зводяться до оцінки доказів, однак, оцінка доказів є прерогативою суду, а переоцінка доказів учасника процесу чинним законодавством не передбачена.
Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи скаргу на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: