П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 815/2603/18	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
Дата і місце ухвалення 29.01.2021р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого – судді :  Бойка А.В.,
                          суддів:  Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року по справі №815/2603/18 за позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань розгляду матеріалів з визначення статусу учасників бойових дій Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" Міністерства інфраструктури України, Комісії з питань розгляду матеріалів з визначення статусу учасників бойових дій Міністерства інфраструктури України, Чорноморського міського військового комісаріату, Міністерства оборони України, Суворовського районного військового комісаріату  міста Одеси, Одеського обласного військового комісаріату, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Пенсійного фонду України, Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про зобов`язання визнати батька позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по статусу учасником бойових дій та прирівняних до них осіб, зобов`язання перерахувати пенсію,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:
- зобов`язати Комісію з питань розгляду матеріалів з визначення статусу учасників бойових дій Державної судноплавної компанії “Чорноморське морське пароплавство” Міністерства інфраструктури України визнати батька позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 учасником бойових дій та прирівняних до них осіб; 
- зобов`язати Комісію з питань розгляду матеріалів з визначення статусу учасників бойових дій Міністерства оборони України визнати батька позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 учасником бойових дій та прирівняних до них осіб; 
- зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, Пенсійний фонду України, Управління соціального захисту населення в Суворовському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради визнати батька позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 учасником бойових дій та прирівняних до них осіб; 
- зобов`язати Міністерство інфраструктури України, Міністерство оборони України, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_1 , як сину - утриманцю ОСОБА_2 посвідчення про пільги з житлово-комунальних послуг та інших видів, по статусу учасника бойових дій та прирівняних до них осіб;
- зобов`язати Пенсійний фонд України, Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області переглянути пенсію, в зв`язку з тим, що позивач отримує пенсію по втраті годувальника  та перебуває на утриманні, недоотримає пенсію у зв`язку з тим, що його батько ОСОБА_2 був по статусу учасником бойових дій згідно трудової книжки.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 р., позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо зобов`язання Комісії з питань розгляду матеріалів з визначення статусу учасників бойових дій Державної судноплавної компанії “Чорноморське морське пароплавство” Міністерства інфраструктури України визнати батька позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 учасником бойових дій та прирівняних до них осіб; зобов`язання Комісії з питань розгляду матеріалів з визначення статусу учасників бойових дій Міністерства оборони України визнати батька позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 учасником бойових дій та прирівняних до них осіб; зобов`язання Міністерства інфраструктури України, Міністерства оборони України, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_1 як сину - утриманцю ОСОБА_2 посвідчення про пільги з житлово-комунальних послуг та інших видів, по статусу учасника бойових дій та прирівняних до них осіб, залишено без розгляду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволені позову, про зобов`язання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Пенсійного фонду України визнати батька позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 учасником бойових дій та прирівняних до них осіб; зобов`язання Пенсійного фонду України, Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області переглянути пенсію, в зв`язку з тим, що позивач отримує пенсію по втраті годувальника та перебуває на утриманні, недоотримає пенсію у зв`язку з тим, що його батько ОСОБА_2 був по статусу учасником бойових дій згідно трудової книжки.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Апелянт зазначив, що суд першої інстанції надав невірну правову оцінку встановленим у справі обставинам, вважає, що наявні у справі матеріали підтверджують факт участі його батька у бойових діях, а отже позивач, як син учасника бойових дій має право на перерахунок призначеної йому пенсії, а також пільги передбачені чинним законодавством.
У відзивах на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Одеській області, Департамент праці та соціальної політики зазначили, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити судове рішення без змін. 
З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позов.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі п. 3ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом 1-й групи з дитинства.
Батьком позивача є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно свідоцтва про смерть, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.10.2018 р. у справі №523/17822/17, що набрало законної сили, суд встановив факт перебування ОСОБА_1  на утриманні свого батька ОСОБА_2 з лютого1984 р. по квітень 1995 р. 
Згідно листа ДСК “Чорноморське морське пароплавство” №259 від 30.10.2015 р., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матрос судна “Іркутськ”, з 01 травня 1962 року по 13 травня 1963 року перебував в рейсі в країні Єгипет, де велись бойові дії.
Листом від 03.08.2015 р. Одеський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України повідомив позивача про відсутність відомостей щодо перебування його батька   ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на військовому обліку та наявності у останнього статусу учасника бойових дій.
У листі від 04.08.2015р. Іллічівський міський військовий комісаріат зазначив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як учасник бойових дій не перебував на обліку у комісаріаті.
З архівної довідки від 22.03.2018 р. вбачається, що матрос ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у складі екіпажу судна “Іркутськ” за направленням Миколаїв-Олександрія з 10.04.1963 р. по 11.05.1963 р. 
Наявні у справі матеріали свідчать, що ОСОБА_1 протягом 2015-2017 років звертався до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси, Управління Пенсійного фонду в Суворовському районі м. Одеси, Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із зверненнями, в яких просив визнати його померлого батька учасником бойових дій, надати позивачу статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, призначити пільги, в тому числі, з оплати житлово-комунальних послуг, провести перерахунку призначеної пенсії.
Листом від 26.06.2015р. Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси повідомило позивача, що оскільки його батько не був військовослужбовцем та не брав безпосередньої участі у бойових діях, отримав статус учасника бойових дій за забезпечення бойової діяльності військ, флотів, у період бойових дій у В`єтнамі, підстави для надання ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відсутні. З приводу пільг на житлово-комунальні послуги зазначило, що Законом України “Про основи соціального захисту інвалідів в Україні” інвалідам з дитинства не передбачені пільги на зазначені послуги.
Листом від 28.07.2015р. Управління Пенсійного фонду в Суворовському районі м. Одеси повідомило, що з урахуванням приписів Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” позивачу призначено пенсію по втраті годувальника, як інваліду з дитинства 1 групи з 17.01.2008р. Пенсію визначено при страховому стажі померлого годувальника 36 років 07 місяців та середньомісячній заробітній платі 1787,03 грн. (928,81 грн.х1,92400), яка обчислена за період 01.04.1990р. по 31.03.1995р. Також, зазначено про відсутність у органів ПФУ повноважень на встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Листом від 08.11.2017р. Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі роз`яснило позивачу порядок звернення за перерахунком пенсії, а також повідомило про відсутність у пенсійного органу повноважень щодо встановлення факту знаходження його батька за кордоном на відповідних суднах, у запитуваний період.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.09.2019р. у справі №523/14905/17, що набрало законної сили, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визнання його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 учасником бойових дій.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять належних доказів у підтвердження факту визнання батька позивача учасником бойових дій, вимоги ОСОБА_1 про визнання фактів, що мають юридичне значення, перерахунок пенсії, а також призначення додаткових пільг, в тому числі з оплати житлово-комунальних послуг є передчасними.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.
У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).
Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Як вже зазначалось, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в  якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, а також ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 р. про залишення позовної заяви без розгляду, просив суд зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, Пенсійний фонд України визнати батька позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 учасником бойових дій та прирівняних до них осіб,  зобов`язати Пенсійний фонд України, Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області переглянути пенсію, в зв`язку з тим, що позивач отримує пенсію по втраті годувальника та перебуває на утриманні, недоотримує пенсію у зв`язку з тим, що його батько був учасником бойових дій.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив про порушення відповідачами його прав, свобод та інтересів як громадянина, оскільки він, як член сімї учасника бойових дій має право на перерахунок призначеної йому пенсії, а також пільги передбачені чинним законодавством.
Проте, як у позовних вимогах, так і в апеляційній скарзі, позивач не зазначив, яким саме чином відповідачі порушили його права.
Судова колегія зазначає, що наявні у справі матеріали, також не містять жодних доказів у підтвердження порушення відповідачами, внаслідок здійснення своїх владних управлінських функцій прав позивача, зокрема прийняття будь-яких незаконних рішень, вчинення дій чи бездіяльності.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
Враховуючи, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, Пенсійний фонд України, Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі не наділені повноваженнями із встановлення фактів, що мають юридичне значення, матеріали справи не містять жодних доказів у підтвердження визнання ОСОБА_2 учасником бойових дій, судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання померлого батька позивача учасником бойових дій, встановлення позивачу додаткових пільг, а також проведення перерахунку призначеної пенсії є передчасними, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Згідно статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Дана справа, на думку колегії суддів, є справою незначної складності, а тому, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, рішення суду не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322,  325,  328,  329 КАС України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5  ст. 328 КАС України, не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Бойко А.В.	
Судді	    	Федусик А.Г.    Шевчук О.А.