Єдиний унікальний номер 243/8224/20 
Номер провадження 22-ц/804/1919/21        

Номер провадження 22-ц/804/1919/21  

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року                                     Донецький апеляційний суд в складі колегії:
                                                                       головуючого судді: Новікової Г.В. 
                                                                       суддів: Азевича В.Б., Мірути О.А.,
            за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у  відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2021 року (ухваленого під головуванням судді  Воронкова Д.В. у м. Слов`янськ Донецької області)  у цивільній справі №243/8224/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, - 

В С Т А Н О В И В:

     У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що з 20.07.1996 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та вже дорослу доньку. З серпня 2020 року він з відповідачем не підтримують сімейних відносин, не спілкуються та не ведуть спільного господарства. На теперішній час вони мешкають за різними адресами,оскільки відповідачка не допускає його жити в квартирі,яка придбана ними в період шлюбу. Причиною розпаду сім`ї стало те,що вони втратили взаємопорозуміння та повагу один до  одного. У зв`язку із захворюванням він став інвалідом,що також послужило розпаду сім`ї. Вважав,що подальше збереження шлюбу є неможливим.
Спір про поділ  сумісного майна буде розглядатися у судовому порядку.  
     Просив розірвати шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_1 ..  
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду  від 24 травня 2021 року позовні вимоги   задоволено: розірвано шлюб, зареєстрований 20 липня 1996 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №310, між позивачем та ОСОБА_4 ; після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище – ОСОБА_5 ; стягнуто з  відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн..
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.   
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги,те що17.05.2019 року позивачеві встановлено 1 групу інвалідності після інсульту. Він потребує постійного стороннього догляду,який вона здійснювала. Мати позивача забрала його до себе. На її думку позивач не бажає розривати шлюб. На неодноразові клопотання про виклик його в судове засідання суд першої інстанції відмовляв . Вважає за можливе прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
    В судове засідання сторони не з`явилися.   Від представника ОСОБА_2 –адвоката Керанчук В.Б. надійшла заява про слухання справи у його відсутність та відсутність ОСОБА_2   (а. с. 82-85). 
    Від ОСОБА_1 та її представника-адвоката Грецького В.Г. надійшли заяви про  повторне  перенесення судового засідання на іншу дату у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1   на лікарняному з приводу хвороби її неповнолітнього сина. 
     Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

     Розгляд справи призначався на 21 липня 2021 року,однак від представника ОСОБА_1 -адвоката Грецького В.Г. надійшла заява про  перенесення засідання на іншу дату у зв`язку із тим, що в Олександрівському районному суді Донецької області призначено на цю дату справу №3 933 210 21 (адміністративне правопорушення), хоча підтвердження саме його участі в   справі про  адміністративне правопорушення адвокатом не надано.
    За його клопотанням розгляд зазначеної справи було відкладено на 28 липня 2021 року, про що повідомлено сторони.
   28 липня 2021 року від ОСОБА_1 та її представника-адвоката Грецького В.Г. надійшли заяви про  перенесення судового засідання на іншу дату у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1   на лікарняному з приводу хвороби її неповнолітнього сина. До заяви додано довідку лікаря про те,що дитина хворіє та оглянута лікарем, однак довідка містить лише  мало видимі відбитки частин штампу та печаті без видимого тексту, які  є  нечитабельними. Документи,які б підтверджували перебування  ОСОБА_1 на лікарняному також не додані.
   Відповідно до положень ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
    ОСОБА_1 та її представник-адвокат Грецький В.Г. про час та місце розгляду справи повідомлені  належним чином. Розгляд справи за  їх клопотанням уже відкладався.
     Слід зазначити, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина третя статті 27 ЦПК України).
      Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
    Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
     Відповідно до пунктів 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
    Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
    Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
    Суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачені процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain», заява № 11681/85).
Апеляційний суд не збирає  нові докази  та не встановлює нові обставини по справі, а лише перевіряє законність прийнятого судом першої інстанції рішення по суті спору на підставі встановлених обставин та наданих сторонами доказів, з дотриманням встановлених законом  строків. Справа є малозначною (пункт 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). З урахування чого ОСОБА_1 має можливість  приймати участь у судовому засіданні апеляційної інстанції через свого представника-адвоката Грецького В.Г..
       Колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які повторно не з`явилися до суду, оскільки вони  повторно належним чином повідомлені про час та 

місце розгляду справи. Надані заяви про відкладення слухання справи апеляційний суд розцінює як  затягування судового процесу та зловживання стороною наданими законом процесуальними правами, повідомлені  причини неявки  не  можуть бути визнані   поважними.
     Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
    Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що підстави, на які посилається позивач,  є обґрунтованими, сторони не підтримують шлюбні стосунки , збереження сім`ї не можливо.  Сторонам  надавався строк для примирення, однак позитивного результату це не дало.  
     Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.
     Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). 
    Відповідно до ч. 1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя .
Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Судом першої інстанції встановлено,що ОСОБА_2 та ОСОБА_6   перебували в зареєстрованому шлюбі  з 20 липня 1996 року,що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . 
Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .   
     В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з серпня 2020 року він з відповідачкою не підтримують сімейних відносин, не спілкуються та не ведуть спільного господарства. На теперішній час вони мешкають за різними адресами, оскільки відповідачка не допускає його жити в квартирі, яка була придбана ними в період шлюбу. Причиною розпаду сім`ї зазначає те,що вони втратили взаємопорозуміння та повагу один до  одного. У зв`язку із захворюванням він став інвалідом,що також послужило розпаду сім`ї. Вважав,що подальше збереження шлюбу є неможливим, він не бажає продовжувати подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу із -за того, що їх сім`я розпалася з причини   нерозуміння одне одного та наполягав на розірванні шлюбу. 
     Відповідачка вважала, що  розірвання шлюбу не є волевиявленням позивача та є можливим збереження сім`ї. Однак належних та допустимих доказів на спростування зазначених позивачем обставин не надала. 
      Судом першої інстанції згідно положень статті 111СК України   вживалися заходи щодо примирення подружжя шляхом надання строку для примирення строком на два місяці ухвалою суду від 11.01.2021 року. Проте сторони не скористалися наданим строком, не досягли згоди щодо збереження шлюбу та примирення не відбулося. Позивач наполягав на його розірванні в своїй заяві.
     Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на  наданий строк для примирення,сторонами не було вжито дієвих заходів для примирення . Подальше спільне життя та збереження їхнього шлюбу суперечитиме інтересам  одного з них.
   Таким чином, суд першої інстанції, постановляючи   рішення про розірвання шлюбу, повно встановив обставини справи та врахував фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, у зв`язку із чим, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання. Врахував, що збереження шлюбу суперечить інтересам одного із подружжя - позивача.  

   Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що  сім`я з урахуванням фактичних взаємин подружжя розпалася і можливість для   її збереження відсутня, а тому правильно 
задовольнив позовні вимоги про розірвання шлюбу. Висновок суду відповідає вимогам ст.ст. 24,56,110-112 СК України.
     Судом першої інстанції враховано право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що передбачає право особи вільно обирати собі стан перебування у шлюбі чи його припинення та повністю погоджується із висновками районного суду, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Подальше перебування позивача у шлюбі з відповідачкою порушує його вільне волевиявлення припинити цей шлюб, що узгоджується із вимогами сімейного законодавства.
    Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що не відповідає нормативному визначенню змісту шлюбних відносин та є неприпустимим у демократичному суспільстві.
    Доводи про те, що стан здоров`я позивача не дозволяє йому усвідомлювати події,  судом першої інстанції правильно не прийняті до уваги, оскільки доказів того, що позивач не має цивільної дієздатності та позовна заява подана всупереч його волевиявленню не надано. Навпаки, позовна заява підписана ОСОБА_2 особисто.   
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 24, ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. У випадку задоволення апеляційної скарги за наявності відносин, що існують на даний час між сторонами, таке право ОСОБА_2   буде порушено.
Крім цього, з часу ухвалення рішення судом першої інстанції до розгляду справи апеляційним судом минув тривалий час і сторони при бажанні зберегти сім`ю мали достатньо часу для відновлення сімейних стосунків, чого не відбулось і до теперішнього часу.
Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального та процесуального права при  розгляді справи додержані.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.  
За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню,  підстави для скасування рішення першої інстанції  та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог відсутні. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення та оскаржуваного рішення без змін,  не має підстав для зміни розподілу судових витрат  відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.  
Пунктом 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи про розірвання шлюбу є малозначними справами.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Слов`янського міськрайонного суду  від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: