ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 вересня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 203/1909/20(2-а/0203/65/2020)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
   розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Департаменту патрульної поліції 
на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2021 року (головуючий суддя Єдаменко С.В.)
у справі №203/1909/20(2-а/0203/65/2020) за позовом   ОСОБА_1  до  поліцейського 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшого сержанта поліції Васічкіна Олега Олександровича (відповідач-1), Департаменту патрульної поліції (відповідач-2) про  скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач,   ОСОБА_1 , звернувся 5 червня 2020 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з адміністративним позовом до поліцейського 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП старшого сержанта поліції Васічкіна О.О., Департаменту патрульної поліції, в якій просив:
- скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАМ № 2591031 від 26 травня 2020 року;
- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення з відсутності поді і складу адміністративного правопорушення.
Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати по справі у вигляді судового бору в розмірі 425 грн. та витрати на юридичну допомогу в сумі 3 000 грн. 
В обгрунтування позову вказав, що не погоджається із винесеною відносно нього постановою, порушень правил дорожнього руху не вчиняв, доказів такого порушення немає, вважає постанову безпідставною і незаконною, винесеною з порушенням законодавства. (а.с. 1 – 7)
Ухвалою від 09 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху через відсутність документа підтверджуючого сплату судового збору (а.с.22).
09 червня 2020 року ухвала була направлена на адресу позивача, яка відповідно до рекомендованого поштового відправлення була отримана позивачем 08 липня 2020 року. (а.с. 23, 24).
Оскільки в встановлений судом строк позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви, ухвалою від 27 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу. (а.с.25)
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року по справі №203/1909/20 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника позивача Пантюхова В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року. (а.с.32)
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 січня 2021 року, ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду 06 серпня 2020 року скасовано, а справу направлено до Третього апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду. (а.с.84-88)
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2021 року ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року у справі № 203/1909/20 (2-а/0203/65/2020) скасовано, справу направлено до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська для продовження розгляду. (а.с.112-113)
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с. 126 – 127)
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2021 року позов задоволено:
- скасовано постанову серії ЕАМ №2591031 від 26 травня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрито провадження у вказаній адміністративній справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення;
Стягнуто з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні.
Стягнуто з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області  за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не долучено до матеріалів справи жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч.2 ст.122 КУпАП, відтак дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, постанова серії ЕАМ №2591031 від 26 травня 2020 року про накладення на позивача адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення – закриттю за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Також суд першої інстанції вказав, що відповідно до ст.139 КАС України враховуючи результати судового розгляду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги в загальному розмірі 4 204 грн. 
Також суд першої інстанції зазначив, що враховуючи, що позивачем не було сплачено судовий збір за даний позов, при цьому апеляційним судом було повернуто справу до суду першої інстанції для здійснення розгляду, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за позов в сумі 454 грн.
При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу документи, не дозволяють достовірно встановити витрати позивача на правову допомогу, відтак відшкодуванню не підлягають, тому в задоволенні позову в цій частині відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департаментом патрульної поліції (відповідач-2) подано апеляційну скаргу.  
В обґрунтування апеляційної скарги Департамент патрульної поліції (відповідач-2) вказує, що після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України та зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини: позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. При розгляді справи поліцейським позивача було ознайомлено з матеріалами справи, а саме відеозаписом з автомобільного реєстратора, встановленого на службовому автомобілі. Жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано, тому пояснення останнього, викладені в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності. Зазначає, що процедура розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, була зафіксована на нагрудний відеореєстратора відповідача, але відеозапису з дня правопорушення не було збережено у зв`язку з закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі Управління патрульної поліції згідно внутрішніх нормативних документів та технічної можливості відео.
Щодо стягнення судових витрат вказує про непропорційність між сумою накладеного на позивача стягнення (425грн.) та стягнення судового збору у розмірі 4658 грн.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржує.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови серії ЕАМ № 2591031 від 26 травня 2020 року, винесеної старшим сержантом поліції 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Васічкіним Олегом Олександровичем, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, із накладенням стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. у зв`язку з тим, що позивач 26 травня 2020 року о 15 год. 27 хв. рухаючись на транспортному засобі «Ford Transit» за адресою в м. Дніпро, пров. Енергетичний 25Г, проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора чим порушив п.8.7.3.е. Правил дорожнього руху. (а.с.14)
Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Закону України «Про дорожній рух», норми Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху».
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з п. 8.7.3. «е» сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Частина 2 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема за проїзд на заборонний сигнал світлофора.
Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ст. 222 КУпАП).
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:
- чи було вчинено адміністративне правопорушення,
- чи винна дана особа в його вчиненні,
- чи підлягає вона адміністративній відповідальності,
- чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність,
- чи заподіяно майнову шкоду,
- чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином вказана норма серед іншого передбачає оцінку поліцейським, чи винна особа у вчиненні правопорушення.
Водночас, при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення поліцейський надає оцінку доказам, які підтверджують факт вчинення правопорушення.
Зокрема, статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
При цьому зміст постанови про накладення адміністративного стягнення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.
Зокрема, у постанові про накладення адміністративного стягнення потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Позивач стверджує, що не порушував правил дорожнього руху.
При цьому будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, відеоматеріали, показання свідків чи будь-які інші докази, що передбачені ст.251 КУпАП, матеріали справи не містять.
В апеляційній скарзі скаржник вказує, що процедура розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, була зафіксована на нагрудний відеореєстратора відповідача, але відеозапису з дня правопорушення не було збережено у зв`язку з закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі Управління патрульної поліції згідно внутрішніх нормативних документів та технічної можливості відео.
З цього приводу суд апеляційної інстанції зауважує, що відсутність доказів не дають підстав для встановлення вини особи у вчинені правопорушення та, зокрема, не дають підстав для підтвердження самої події правопорушення.
При цьому наявність самої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.
Колегія суддів апеляційної інстанції, вказує на те, що бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності.
Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів апеляційного суду враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.
Натомість, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.
Оскільки не доведена вина особи на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2591031 від 26.05.2020, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП щодо ОСОБА_1 - закриттю.
Щодо доводів апеляційної скарги про непропорційність між сумою накладеного на позивача стягнення та стягнення судового збору у розмірі 4658 грн., колегія суддів апеляційної інстанції зауважує про їх  безпідставність та необґрунтованість з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, при оскарженні ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року (а.с.25), яка за наслідком касаційного перегляду Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду (а.с.84-88), була скасована постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.03.2021 року (а.с.112-113), позивачем були понесені витрати на оплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги в загальному розмірі 4 204 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5051 від 09.11.2020 на суму 2102 грн. та платіжним дорученням №5307 від 16.02.2021 на суму 2102 грн. (а.с. 63, 100).
Відтак, оскільки сплата наведеного судового збору була пов`язана з розглядом даної справи по суті, тому вирішення судом першої інстанції при прийнятті рішення від 25.05.2021 року питання щодо її розподілу в цій частині на загальну суму 4204 грн. є правомірним та відповідає приписам ч. 1 ст. 139 КАС України.
Щодо стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь держави сплаченого позивачем судового збору за подання позову у розмірі 454 грн., то колегія суддів апеляційної інстанції зауважує про помилковість такого висновку суду, оскільки позивачем відповідно до платіжного доручення №4617 від 04.06.2020 було сплачено судовий збір за даний позов у розмірі 425 грн. (а.с.8). Отже вказана сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, (а не на користь держави, як помилково зазначив суд першої інстанції).
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на помилковість суми, яка була зазначена в рішення суду першої інстанції 454грн. та зазначає, що вказана сума не обґрунтована судом першої інстанції та матеріалами справи не підтверджується. 
В силу ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Встановивши порушення норм процесуального права судом першої інстанції щодо стягнення судових витрат за подачу позову, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає  за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та, враховуючи результати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.05.2021 по суті спору, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позову в сумі 425 грн. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишається без змін, оскільки воно прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.
В силу ч. 3  ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС  не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. 243, 286, 272, 311, 316, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2021 року – скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на користь держави витрати зі сплати судового збору в розмірі 454грн. та в цій частині прийняти нове рішення, згідно якого:
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ - 40108646; адреса: 49000, м. Дніпро, площа Троїцька, буд. 2А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору за подачу позову в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.
В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2021 року – залишити без змін. 
Постанова  суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова