КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                                  Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/6537/2021
  
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                               Справа № 755/19680/20
 
13 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                         - Заришняк Г.М.    
                                   -  Рубан С.М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Арапіної Н.Є., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину,-
 
в с т а н о в и в:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
 На обгрунтування позовних вимог зазначала, що з 13 березня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року було розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , 2015 року народження, який проживає разом з нею. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом та просила його задовольнити.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково.
Стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 28 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій просив, скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, стягнувши аліменти у розмірі 4 000,00 грн., включаючи додаткові витрати на лікування, відвідування обов`язкових для виховання сина секцій, медичних закладів, тощо.
Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що ухвалюючи рішення у справі, судом не було враховано тієї обставини, що відповідач надавав матеріальну допомогу дитині шляхом: перерахування коштів на картку позивача, купівлею продуктів, одягу інших товарів для дитини, оплату секції.
Вказував на те, що визначаючи розмір аліментів судом не було враховано, що з 2008 року у відповідача припинені будь-які відносини з ПП «Компанія Машпром-Прогрес» і будь-якого доходу від зазначеного підприємства він не отримує, а з 21.12.2018 року підприємство знаходиться у стані припинення. Крім того, взявши до уваги довідку ТОВ «Промспецкомплект-ТК» про щомісячний дохід відповідача за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року, суд не врахував що позов подано в кінці грудня 2020 року і будь-якого доказу про наявність у відповідача доходу у розмірі 30 000 грн. від вказаного товариства станом на датку із звернення з позовом, матеріали справи не містять. При цьому, вказав, що твердження в позові на підставі невідомо звідки взятих показників обороту товариства на 682 000 грн. станом на листопада 2020 року є припущенням та не відповідає дійсності. 
Стверджував, що крім дивідентів з жовтня 2020 року від іноземної приватної компанії у розмірі 12 000,00 грн. на місяць, іншого доходу не має, а тому визначена судом сума є вкрай несправедливою та незаконною.
Крім того, вказував на те, що суд безпідставно стягнув з нього судовий збір не пропорційно задоволеним вимогам, а в повному обсязі.
Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Безсмертна М.Т. у відзиві на апеляційну скаргу просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що твердження відповідача про те, що він утримував позивача та їх сина, на підтвердження чого надав скріншоти про грошові перекази на картку позивача в період з 2019 року по грудень 2020 року, не спростовують обгрнутованість позовних вимог та законність рішення суду, враховуючи що стягнення аліментів з відповідача починається з 28 грудня 2020 року. Крім того, відповідач не повідомив суду, що він мав борг перед позивачем та її матір`ю та таким чином віддавав борги. При цьому, звертала увагу на те, що в грошових переказах не зазаначено призначення платежу, зокрема аліменти на утримання дитини. Щодо посилань відповідача, що стягнута судом сума аліментів є для нього непосильною, спростовуються твердженнями відповідача про високий та стабільний дохід під час розгляду справи за позовом відповідача до позивача про визначення місця проживання дитини з батьком.
У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судом встановлено, що з 13 березня 2015 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем (а.с. 28), який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року було розірвано (а.с. 17-20, 21-23). Від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з позивачем (а.с. 29).
На підтвердження позовних вимог позивач надала суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 7-11), довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспецкомплект-ТК» від 25 березня 2019 року, відповідно до якої відповідач працює директором товариства та його загальна сума доходу за період з 01 вересня 2018 року по 28 лютого 2019 року становить у розмірі 180 000,00 грн. (а.с. 27).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку. При визначені розміру аліментів судом враховані обставини, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України, зокрема, що відповідач є співзасновником Приватного підприємства «Компанія Машпром-Прогрес» та кінцевим бенефеціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Промспецкомплект-ТК», норми статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», якою встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, у зв`язку з чим вважав за можливим стягнути з відповідача аліменти у розмірі 8 000,00 грн.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно із частиною 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
За положеннями ст.  141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Таким чином, системний аналіз норм права, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
При визначенні розміру аліментів, відповідно статті 182 СК України, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 10 000 грн. щомісячно.
Суд першої інстанції, врахувавши доходи відповідача, на підтвердження яких позивачем було надано довідку про доходи за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року, згідно якої дохід відповідача становив 180 000,00 грн., дійшов висновку про можливість стягнення з нього аліментів у розмірі 8 000,00 грн.
Однак, як вбачається з довідки про доходи за період з квітня 2020 року по березень 2021 року дохід відповідача, який працює директором ТОВ «Промспецкомплект-ТК» становить 0 грн.
З апеляційної скарги вбачається, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 4 000,00 грн. щомісяця.
Однак, колегія суддів вважає, що сума, яку не заперечує сплачувати відповідач на утримання сина не забезпечить гармонійного розвитку дитини.
Відповідач є працездатним, інших утриманців не має, тому в змозі сплачувати аліменти у розмірі, що перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, встановлений законом, адже діти, які мають двох працездатних батьків, вправі розраховувати на  рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Ураховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що визначений районним судом розмір аліментів - 8 000,00 грн. щомісячно, ураховуючи що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, є завищеним та доходить висновку про наявність підстав для зменшення визначеного районним судом розміру аліментів з 8 000,00 грн. до 6 000,00 грн.
При цьому, колегія суддів враховує, що як позивач у позові так і відповідач у апеляційній скарзі підтвердили, що після розлучення домовлялися про надання останнім  позивачу на утримання сина щомісячно 6 000,00 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач повністю утримував свого сина добровільно, оскільки вказані обставини не є підставою для відмови у задоволенні позову, та не є тими обставинами, що враховується при визначенні розміру аліментів.  
Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відтак, позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову у даній справі.
Однак, у разі, якщо б позивач не була звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, то розмір судового збору, що підлягав сплаті становив би - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, 840,80 грн., що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до  ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судом задоволено позовні вимоги частково, а тому з відповідача на користь держави пропорційно задоволеній частині підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 504,48 грн., що становить 60 % від вимог, заявлених у позові.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 840, 80 грн. підлягає зміні, зменшенню розміру судового збору до 504,48 грн.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, позивач звільнений від сплати судового збору, слід компенсувати відповідачу за рахунок держави витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 882,84 грн., що становить 70% від вимог, заявлених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року змінити в частині визначення розміру аліментів.
Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 8 000,00 грн. до 6 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 28 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору змінити, стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 504,48 грн.
Стягнути з держави на користь ОСОБА_1  витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 882,84 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  
 
Головуючий                                                                 Судді: