УХВАЛА

28 липня 2021 року 
Київ
справа №460/3494/20
адміністративне провадження №К/9901/25239/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Данилевич Н.А., Радишевської О.Р., 
перевіривши касаційну скаргу Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)"
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року 
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року
у справі №460/3494/20 за позовом ОСОБА_1 до        Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)"    про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)",    в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної установи "Городищенська виправна колонія (№ 96)" по застосуванню до засуджених умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, зміні умов тримання засуджених шляхом переведення їх до колонії іншого рівня безпеки, згідно    ст. 101 КВК України, вирішення питання подання матеріалів до суду для встановлення відносно засуджених адміністративного нагляду при звільненні по відбуттю строку кримінального покарання, оформлене протоколом № 3 від 05.02.2020 року, в частині відмови йому в застосуванні пільги, передбаченої    ст. 101 КВК України, як такого, що не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2    ст. 2 КАС України;
- зобов`язати Державну установу "Городищенська виправна колонія (№ 96)" вирішити питання щодо зміни умов тримання ОСОБА_1 .
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року, позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасувати рішення комісії Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" по застосуванню до засуджених умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, зміні умов тримання засуджених шляхом переведення їх до колонії іншого рівня безпеки, згідно  статті 101 КВК України, вирішення питання подання матеріалів до суду для встановлення відносно засуджених адміністративного нагляду при звільненні по відбуттю строку кримінального покарання, оформлене протоколом № 3 від 05.02.2020, в частині відмови ОСОБА_1 в застосуванні пільги, передбаченої  статті 101 КВК України.
Зобов`язано Державну установу "Городищенська виправна колонія (№96)" повторно розглянути заяву засудженого ОСОБА_1 щодо його переведення із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідачем подано касаційну скаргу.
Однак, ухвалами Верховного Суду від 09 лютого 2021 року, від 08 квітня 2021 року, від 12 травня 2021 року, від 16 червня 2021 року касаційні скарги Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" повернуто скаржнику, оскільки касаційна скарга підписана особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено в установленому порядку, а в інших випадках - у зв`язку із неусуненням недоліків касаційної скарги та незазначенням підстав касаційного оскарження.
За правилами частини першої  статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України    за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до  статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України  касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою  статті 333 цього Кодексу.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції була ухвалена 17 грудня 2020 року, повний текст складено також 17 грудня 2020 року, повторну касаційну скаргу подано до Верховного Суду 07 липня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження. 
Водночас, скаржником не додано до касаційної скарги заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.
Згідно з частиною третьою статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
За таких обставин, скаржнику необхідно було б надати до суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із наданням доказів дати отримання копії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року (наприклад, конверту, в якому надсилалась оскаржувана постанова) та обгрунтуванням поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження.
Крім того, під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу     підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Так, у касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставою для касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а саме: відповідно до пункту 4 статті 328 КАС України, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу. 
Верховний Суд зауважує, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Натомість, як вбачається зі змісту касаційної скарги, скаржник не подає касаційну скаргу на підставі пунктів 1, 2, 3 частини другої статті 328 КАС України, отже, доводи про недослідження судом зібраних у справі доказів не можуть вважатись прийнятними. 
Верховний Суд не має самостійно визначати підставу для касаційного оскарження судових рішень, а таку підставу має вказувати заявник касаційної скарги з одночасним наведенням підстави касаційного оскарження з огляду на обставини справи та висновки судів попередніх інстанцій.
Згідно з вимогами частини третьої  статті 334 КАС України  в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а за змістом частини першої  статті 341 КАС України, за винятком частини третьої цієї статті КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, зазначеними скаржником, та викладеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.
Поруч з цим, касаційна скарга не відповідає вимогам частини 4 статті 330 КАС України, відповідно до якої до касаційної скарги додається, зокрема, документ про сплату судового збору.     
Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої  статті 4 Закону України "Про судовий збір"    ставка судового збору за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду встановлена на рівні 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Пунктом 3 частини другої    статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою встановлена на рівні 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною 1  статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, позивач звернувся до суду у 2020 році та заявив одну позовну вимогу немайнового характеру та похідну від неї.
Станом на 1 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 2102 грн.
Таким чином, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 1681,60 грн. (200% від 840,80(2102*0,4)).
Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/ 22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код    класифікації доходів бюджету: 22030102        "Судовий збір (Верховний Суд, 055)"; призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб, реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________        (ПІБ чи назва установи, організації позивача),        на рішення від ______        (Дата оскаржуваного рішення)        по справі _________        (Номер справи),        ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний адміністративний суд)        (назва суду, де розглядається справа).
Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до правил статей  169,  332 КАС України  касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду:
- заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із наданням доказів дати отримання копії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року та обгрунтуванням поважності підстав пропуску строку касаційного оскардження;
- уточненої касаційної скарги (заяви про уточнення касаційної скарги) із зазначенням підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328  цього Кодексу  підстави (підстав) та викладенням відповідних обґрунтувань, із наданням її копії відповідно до кількості учасників справи; 
- документа про сплату судового збору. 
На підставі викладеного, керуючись статтями  169,  328, 330,  332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі №460/3494/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій - залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху (в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження), в установлений судом строк, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
У разі невиконання вимог ухвали суду в іншій частині, в установлений судом строк, касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                        В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                            Н. А. Данилевич

                                                                                                                     О. Р. Радишевська