КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №358/404/20                                                                                                головуючий у І інстанції: Тітов М.Б. провадження 22-ц/824/7873/2021                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
07 вересня 2021 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.
за участю секретаря: Пітенко І.Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу  за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Богуславського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
ВСТАНОВИВ:
В березні 2020 року ОСОБА_1 , звернувшись з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що наказом в.о. начальника управління Золотоніського ЛВУМГ філії «Оператор ГТС України» AT «Укртрансгаз» від 28 лютого 2020 року, його було звільнено у зв`язку із скороченням. 
Вважав, що законних підстав для його звільнення не було, оскільки Наказ                             AT «Укртрансгаз» № 897 від 16 грудня 2019 року «Про скорочення чисельності і штату працівників» не був йому доведений взагалі та він мав переважне право залишитись на роботі при реорганізації підприємства, як учасник бойових дій.
Вказував, що його було звільнено без згоди первинної профспілкової організації.
Зазначав, що вказані незаконні дії відповідача призвели до погіршення фінансово-матеріального стану його сім`ї, вплинули на його соціально - психологічний стан, завдали йому великих душевних страждань, а також змушує його витрачати свій особистий час та кошти на судовий розгляд по вирішенню створених відповідачем проблем.
Просив скасувати наказ в.о. начальника управління Золотоніського ЛВУМГ філії «Оператор ГТС України» АТ «Укртрансгаз» від 28 лютого 2020 року як незаконний, зобов`язати відповідача поновити його на займаній посаді та виплатити середньомісячну зарплату за весь час вимушеного прогулу, та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 120 000 грн.
 
Рішенням Богуславського міськрайонного суду Київської області від 28 січня                   2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою.
Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на обставини викладені ним в позовній заяві, а саме на його переведення на інше підприємство, яке в подальшому було ліквідоване, наявність можливості у відповідача надати йому іншу роботу на тому ж підприємстві, порушення його права на першочергове надання йому відповідної посади. 
Погоджується з тим фактом, що він написав заяву про скорочення строку попередження про звільнення, однак вважає, що це не вказує про те, що він погоджувався із своїм звільненням. 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник АТ «Укртрансгаз» вказує, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства.
Зауважує, що згідно заяви від 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 просив роботодавця скоротити двомісячний термін попередження про майбутнє звільнення та звільнити його 02 березня 2020 року, оскільки йому запропоновано роботу на іншому підприємстві.
Вважає, що подаючи заяву про скорочення строку попередження про звільнення, позивач повинен був зважати на правові наслідки вказаних дій. 
Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 відмовився від запропонованих посад про що зазначив у попередженні про вивільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників. 
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди зауважує, що позивач не довів наявності моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та вказаною ним шкодою. 
У судовому засіданні сторони підтримали свої позиції.
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно, оскільки позивач виявив свою волю на припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, при цьому зазначив, що знайшов нове місце роботи, скориставшись своїм правом щодо вільного вибору роботи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, згідно наказу AT «Укртрансгаз» № 897 від 16 грудня 2019 року «Про скорочення чисельності штату працівників» на виконання наказів AT «Укртрансгаз» від 16 грудня 2019 року № 896 «Про заходи у зв`язку з припиненням діяльності з транспортування природного газу» та наказом №507 від 31 липня 2017 року «Про формування штатних розписів та внесення змін до них» у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету міністрів України № 840 від 18 вересня 2019 року «Про відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи», на виконання статуту проекту «Відокремлення діяльності з транспортування природного газу», затвердженого рішенням засідання правління публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» №554, від 18 жовтня 2018 року та рішенням акціонера АТ «Укртрансгаз» № 215 від 18 жовтня 2018 року, затверджено зміни до штатного розпису Золотоніського ЛВУМГ філії «Оператор ГТС України» з 01 січня 2020 року.
В результаті зміни штатного розпису була виведена посада - інженера групи метрології дільниці служби автоматизації виробництва і телемеханіки Богуславського промислового майданчика, яку раніше займав позивач ОСОБА_1 .
11 лютого 2020 року, після закінчення військової служби за контрактом, ОСОБА_1 приступив до виконання своїх трудових обов`язків та був повідомлений про вивільнення посади у зв`язку і скороченням штату працівників отримавши попередження разом з переліком 178 вакантних посад станом на 10 лютого 2020 року.
25 лютого 2020 року, до закінчення двомісячного строку з дня попередження про звільнення працівника, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 19 лютого                  2020 року, в якій просив скоротити йому двомісячний термін попередження про майбутнє звільнення в зв`язку із скороченням чисельності і штату працівників, оскільки йому запропонували роботу на іншому підприємстві та просив звільнити його 02 березня                     2020 року за п. 1 ст. 40 КПпП України виплативши йому крім вихідної допомоги, передбаченої чинним законодавством, вихідну допомогу в розмірі двомісячного середнього заробітку згідно колективного договору. Також у своїй заяві просив виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку (основну та додаткову як учаснику бойових дій) за 2015 - 2020 роки, виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення та премії з нагоди Дня працівника нафтової, газової і нафтопереробної промисловості за вищевказаний період.                  (а.с. 31).
Вказана заява позивача ОСОБА_1 відповідачем була задоволена та 28 лютого                 2020 року видано наказ № 18-к «Про звільнення» ОСОБА_1 з 02 березня 2020 року у зв`язку із скороченням (ч. 1 ст. 40 КЗпП України) та виплачено вихідну допомогу у розмірі місячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП України) і двомісячного середнього заробітку (п. 2.3 Колективного договору AT «Укртрансгаз»), а також компенсація за 116 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (а.с. 83).
 
Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у                         ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
 
Місцевий суд вірно зауважив, що згідно роз`яснень викладених в листі Міністерства праці та соціальної політики України №107/06/186-10 від 25 травня 2010 року, до закінчення двомісячного строку з дня попередження, звільнення працівників з ініціативи адміністрації на зазначених підставах без їх згоди не допускається. При наявності прохання працівника скоротити термін попередження про наступне звільнення, який є обов`язковим тільки для адміністрації, працівник може бути звільнений до його закінчення, як на підставах, визначених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, так і за власним бажанням (стаття 38 КЗпП), у зв`язку з переведенням (п. 5 статті 36 КЗпП), за угодою сторін (п.1 статті 36 КЗпП).
За наявності згоди працівника (заяви про скорочення строку попередження) його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України до закінчення двомісячного строку є правомірним. Інше тлумачення означає обмеження встановлених ст. 43 Конституції України прав попередження про звільнення працівника, який знайшов нове місце роботи, а також щодо вільного вибору роботи та заборони використання примусової праці.
Верховний суд в постанові від 08 липня 2020 року (справа № 569/17130/17) зауважив, що якщо сам працівник виявить бажання бути звільненим раніше, до закінчення строку попередження, роботодавець може здійснити звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у строк, про який просить працівник. Також суд наголосив, що, звертаючись до роботодавця із заявою щодо скорочення строку попередження про звільнення, позивач мав зважати на правові наслідки подання такої заяви.
Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України (поновлення на роботі, зміна формулювання причин звільнення, оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Враховуючи, що відповідач в передбаченому чинним законодавством порядку повідомив позивача про звільнення, запропонував працівникові вакантні посади, при цьому ОСОБА_1 від запропонованих вакантних посад відпомився про, що зазначив у попередженні про вивільнення(а.с.25) та подав заяву, щодо скорочення терміну попередження про звільнення у зв`язку із тим, що найшов роботу на іншому підприємстві(а.с.31), а тому факт незаконного звільнення ОСОБА_1 є непідвредженим, в зв`язку із чим місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Звертаючись із заявою про скорочення терміну попередження про звільнення, ОСОБА_1 мав зважати на правові наслідки подання такої заяви.
Доводи, щодо відсутності змін в організації виробництва і праці є необґрунтованими і не підтверджені належними доками, при тому, що вказані обставини були вірно встановлені місцевим судом. 
З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Богуславського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року залишити без змін.   
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено «07» вересня 2021 року.

Головуючий
 
Судді: