ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14930/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Земляної Г.В.
                                                            Мєзєнцева Є.І.
При секретарі:                              Шепель О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Ворлд Грейн Юкрейн" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» (далі-позивач, ТОВ «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» ) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві(далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якій просило суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16 квітня 2020 року №0063850504 та № 0063790504.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що господарські операції по взаємовідносинах між позивачем та його контрагентом були реальними, що підтверджується наявними належним чином оформленими первинними документами, операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, учасники володіли спеціальною правосуб`єктністю, тому висновок Головного управління ДПС у м. Києві про фіктивність операцій з контрагентами є таким, що не відповідає дійсності та не ґрунтується на нормах податкового законодавства. Крім того, позивач зазначає, що реальність виконання господарських операцій між позивачем та його контрагентом підтверджена рішеннями Господарського суду м. Києва від 24 січня 2020 року у справі №910/16678/19, від 17 лютого 2020 року у справі №910/16764/19, від 27 лютого 2020 року у справі №910/16682/19, від 23 червня 2020 року у справі №910/2829/20.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року даний адміністративний позов - задоволено повністю.
При цьому суд виходив з того, що в ході розгляду справи було встановлено рух активів у процесі здійснення господарських операцій, наявність у позивача та його контрагента податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, встановлено зв`язок між укладеними договорами та господарською діяльністю платника податку, витрати підтверджені первинними документами.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що перевіркою встановлено відсутність можливості контрагента постачати товари (послуги) для позивача, у зв`язку з не підтвердженням операцій по фактичному придбанню такого товару за ланцюгом постачання, а правочини між ними здійснені без цілі настання реальних наслідків, з метою заниження об`єкту оподаткування податком на прибуток, завищення податкового кредиту з податку на додану вартість і, як наслідок, несплати податків, так як нереальність первинного формування активу доводить нереальність і послідуючого придбання товарів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Головним управління ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за липень 2019 року.
Згідно висновків контролюючого органу:
4.1. Перевіркою було встановлено порушення п.185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2019 року на суму 2   080   344 грн., та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларація з ПДВ) за липень 2019 року на суму 935   131 гривень;
4.2. Перевіркою не встановлено порушень при відображенні ТОВ «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» у декларації за липень 2019 року бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 15   255   461 гривень.
За результатами перевірки складено акт від 17.03.2020 р. № 316/26-15-05-04-01/30577181 та винесено податкові повідомлення-рішення від 16.04.2020 року 
- №0063850504, яким встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 935   131,00 гривень;
- №0063790504, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2019 року у розмірі 2   080   344,00 гривень, та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1   040   172,00 грн.
Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).
Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення. 
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. 
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
За змістом ч.1, 2 статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. 
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).
Пунктом 200.1 статті 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1 статті 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до п.201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до п. 201.8 статті 201 Кодексу право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.
Відтак, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентами, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Недоведеність вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності, відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову
З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентом, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи, складені за результатом таких операцій.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 вересня 2020 року по справі № 826/7016/17.
Судом встановлено, що основним видом діяльності за КВЕД-2010 Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» (ЄДРПОУ 30577181) є 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Позивачем укладено з ТОВ «Колосс груп» (код ЄДРПОУ 40573529) ряд договорів купівлі-продажу зерна (пшениці), а саме:
1. Договір купівлі-продажу №ПП19/001ОК від 27 червня 2019 року. Відповідно до умов вказаного договору «Продавець» зобов`язується поставити «Покупцю» у встановлений термін пшеницю 2-го та/або 3-го та/або 4-го класу, походження - України, врожаю 2019 року, у подальшому іменується «Товар», у власність «Покупця», а «Покупець» зобов`язується прийняти та оплатити «Товар». Загальна кількість Товару, що поставляється по даному Договору, складає 1   000,000 метричних тон по заліковій вазі ±5% на вибір Покупця. Згідно п.3.1. Умови поставки Договору визначено, що Продавець виконує поставку Товару на умовах СРТ Чорноморськ-порт, термінал «Рісоіл» та/або термінал «Транс-сервіс» та/або термінал «Транссервіс 2008» по вибору Покупця (у подальшому іменується «Термінал»), в строк до 07 липня 2019 року (включно) автомобільним транспортом. Поставка пізніше встановлених термінів проводиться по письмовій згоді з Покупцем. Датою поставки вважається фактична дата приймання Товару Терміналом. Документи, які супроводжують вантаж при відправленні автомобільним транспортом: товарно-транспортна накладна (оригінал). Перехід права власності на Товар здійснюється в момент фактичного приймання Товару Терміналом;
2. Договір купівлі-продажу №ПП19/010ОК від 05 липня 2019 року. Відповідно до умов вказаного договору «Продавець» зобов`язується поставити «Покупцю» у встановлений термін пшеницю 3-го класу, походження - України, врожаю 2019 року, у подальшому іменується «Товар», у власність «Покупця», а «Покупець» зобов`язується прийняти та оплатити «Товар». Загальна кількість Товару, що поставляється по даному Договору, складає 660,00 метричних тон по заліковій вазі ±5% на вибір Покупця. Згідно п.3.1. Умови поставки Договору визначено, що Продавець виконує поставку Товару на умовах СРТ Одеське відділення філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниці» (у подальшому іменується «Термінал»), в строк до 09 липня 2019 року (включно) автомобільним транспортом. Поставка пізніше встановлених термінів проводиться по письмовій згоді з Покупцем. Датою поставки вважається фактична дата приймання Товару Терміналом. Документи, які супроводжують вантаж при відправлення автомобільним транспортом: товарно-транспортна накладна (оригінал). Перехід права власності на Товар здійснюється в момент фактичного приймання Товару Терміналом;
3. Договір купівлі-продажу №ПП19/011ОК від 05 липня 2019 року. Відповідно до умов вказаного договору «Продавець» зобов`язується поставити «Покупцю» у встановлений термін пшеницю 2-го та/або 3-го та/або 4-го класу, походження - України, врожаю 2019 року, у подальшому іменується «Товар», у власність «Покупця», а «Покупець» зобов`язується прийняти та оплатити «Товар». Загальна кількість Товару, що поставляється по даному Договору, складає 1   000,000 метричних тон по заліковій вазі ±5% на вибір Покупця. Згідно п.3.1. Умови поставки Договору визначено, що Продавець виконує поставку Товару на умовах СРТ Чорноморськ-порт, термінал «Транссервіс 2008» (у подальшому іменується «Термінал»),в строк до 15 липня 2019 року (включно) автомобільним транспортом. Поставка пізніше встановлених термінів проводиться по письмовій згоді з Покупцем. Датою поставки вважається фактична дата приймання Товару Терміналом. Документи, які супроводжують вантаж при відправлення автомобільним транспортом: товарно-транспортна накладна (оригінал). Перехід права власності на Товар здійснюється в момент фактичного приймання Товару Терміналом;
4. Договір купівлі-продажу №ПП19/016ОК від 08 липня 2019 року. Відповідно до умов вказаного договору «Продавець» зобов`язується поставити «Покупцю» у встановлений термін пшеницю 2-го та/або 3-го та/або 4-го класу, походження - України, врожаю 2019 року, у подальшому іменується «Товар», у власність «Покупця», а «Покупець» зобов`язується прийняти та оплатити «Товар». Загальна кількість Товару, що поставляється по даному Договору, складає 3   000,000 метричних тон по заліковій вазі ±5% на вибір Покупця. Згідно п.3.1. Умови поставки Договору визначено, що Продавець виконує поставку Товару на умовах СРТ Чорноморськ-порт, термінал «Транссервіс 2008» (у подальшому іменується «Термінал»),в строк до 31 липня 2019 року (включно) автомобільним транспортом. Поставка пізніше встановлених термінів проводиться по письмовій згоді з Покупцем. Датою поставки вважається фактична дата приймання Товару Терміналом. Документи, які супроводжують вантаж при відправлення автомобільним транспортом: товарно-транспортна накладна (оригінал). Перехід права власності на Товар здійснюється в момент фактичного приймання Товару Терміналом;
5. Договір купівлі-продажу №ПП19/017ОК від 08 липня 2019 року. Відповідно до умов вказаного договору «Продавець» зобов`язується поставити «Покупцю» у встановлений термін пшеницю 2-го та/або 3-го та/або 4-го класу, походження - України, врожаю 2019 року, у подальшому іменується «Товар», у власність «Покупця», а «Покупець» зобов`язується прийняти та оплатити «Товар». Загальна кількість Товару, що поставляється по даному Договору, складає 2 492,000 метричних тон по заліковій вазі ±5% на вибір Покупця. Згідно п.3.1. Умови поставки Договору визначено, що Продавець виконує поставку Товару на умовах СРТ МСП Ольвія Морський Термінал ТОВ «Компанія «Євровнєшторг» (у подальшому іменується «Термінал»), в строк до 10 серпня 2019 року (включно) автомобільним транспортом. Поставка пізніше встановлених термінів проводиться по письмовій згоді з Покупцем. Датою поставки вважається фактична дата приймання Товару Терміналом. Документи, які супроводжують вантаж при відправлення автомобільним транспортом: товарно-транспортна накладна (оригінал). Перехід права власності на Товар здійснюється в момент фактичного приймання Товару Терміналом;
6. Договір купівлі-продажу №ПП19/042ОК від 30 липня 2019 року. Відповідно до умов вказаного договору «Продавець» зобов`язується поставити «Покупцю» у встановлений термін пшеницю 4-го класу, походження - України, врожаю 2019 року, у подальшому іменується «Товар», у власність «Покупця», а «Покупець» зобов`язується прийняти та оплатити «Товар». Загальна кількість Товару, що поставляється по даному Договору, складає 80,000 метричних тон по заліковій вазі ±5% на вибір Покупця. Згідно п.3.1. Умови поставки Договору визначено, що Продавець виконує поставку Товару на умовах СРТ Чорноморськ-порт, термінал «Транссервіс 2008» (у подальшому іменується «Термінал»), в строк до 31 липня 2019 року (включно) автомобільним транспортом. Поставка пізніше встановлених термінів проводиться по письмовій згоді з Покупцем. Датою поставки вважається фактична дата приймання Товару Терміналом. Документи, які супроводжують вантаж при відправлення автомобільним транспортом: товарно-транспортна накладна (оригінал). Перехід права власності на Товар здійснюється в момент фактичного приймання Товару Терміналом.
На підтвердження обставин виконання сторонами своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу позивач надав суду копії первинних документів, а саме: оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за період 25 червня 2019 року-31 липня 2019 року, оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 за період 25 червня 2019 року - 31 липня 2019 року, оборотно-сальдова відомість по рахунку 6442 за період 25 червня 2019 року - 31 липня 2019 року, видаткові накладні, товарно-транспорті накладні, рахунки на оплату, податкові накладні, квитанції про їх реєстрацію, реєстрів ТОВ «Транссервіс 2008» про прийняття та вивантаження автомобілів, реєстрів ОВ філії «ЦТС «Ліски» ПАТ «Укрзалізниці» про прийняття та вивантаження автомобілів, реєстрів ТОВ «ЄВТ Грейн» про прийняття та вивантаження автомобілів, карток аналізу зерна.
Крім того, позивачем надано копії листів ТОВ «Колосс Груп» від 04 липня 2019 року, 08 липня 2019 року, від 10 липня 2019 року, від 29 липня 2019 року, від 04 серпня 2019 року на підтвердження джерела походження товару, згідно яких ТОВ «Колосс Груп» повідомляє про те, що поставлена пшениця безпосередньо придбана у сільгоспвиробника ФГ «Аграрна традиція».
Також на підтвердження походження товару позивачем надано копії: договору купівлі-продажу від 18 червня 2019 року №18-06 між ТОВ «Колосс Груп» та ФГ «Аграрна традиція», додатків №1, 2, 3, 4, до вказаного договору, видаткових накладних, податкових накладних, звіту ФГ «Аграрна традиція» про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року з доказом прийняття, звіту ФГ «Аграрна традиція» про збирання сільськогосподарських культур станом на 01 липня 2019 року, 01 серпня 2019 року з доказами прийняття, звіту ТОВ «Київ-Агро» про збирання сільськогосподарських культур станом на 01 серпня 2019 року з доказом прийняття, звіту ТОВ «Київ-Агро» про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року з доказом прийняття. 
На підтвердження експорту товару позивачем надано копії контрактів від 28 червня 2019 року №MW19/19, № MW19/20, №MW19/21, № MW19/29, від 02 липня 2019 року № MW19/28, від 05 липня 2019 року № MW19/32, від 08 липня 2019 року № MW19/37, №MW19/38, від 12 липня 2019 року № MW19/45, №MW19/47, від 15 липня 2019 року № MW19/54, від 22 липня 2019 року № MW19/66, від 26 липня 2019 року № MW19/85, копії підтверджень про перетин кордону за вантажною митною декларацією, копії вантажних митних декларацій, копії повідомлень про фактичне вивезення товару за вантажними митними деклараціями.
Факт оплати позивачем товару ТОВ «Колосс груп» за вказаними договорами підтверджується банківськими виписками по рахунках.
На момент здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
З аналізу наведених документів вбачається, що факт продажу ТОВ «Колосс груп» товарів, обумовлених спірними договорами, підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності. В свою чергу, на думку колегії суддів, зазначені документи засвідчують реальність операцій та їх належне документальне оформлення, вони складені відповідно до вимог законодавства, містять всі необхідні реквізити.
Водночас, відповідач не надав жодних достовірних доказів того, що операції між позивачем та його контрагентом не мали ділової мети та/або фактично не відбулися.
Обґрунтовуючи свою позицію, податковий орган зазначив, що контрагент позивача не надавав/надавав не в повному обсязі податкову звітність, а також що відсутня інформація про наявність основних засобів.
Між тим, з даного приводу слід зазначити, що наведені вище положення діючого законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2020 року №815/3054/15.
Чинне податкове законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, знаходженням за місцем реєстрації, неможливості встановлення походження товару про всьому ланцюгу товарообігу тощо, оскільки добросовісний платник податків, яким є позивач, не може нести відповідальність за правопорушення, вчинені іншими суб`єктами господарювання.
Тобто, у разі підтвердження реального характеру операцій платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2020 року по справі №1640/2783/18).
Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено, а під час судового розгляду справи - не доведено.
Твердження відповідача про те, що контрагент позивача не міг провадити господарську діяльність, не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на податковій інформації, отриманій без проведення перевірки контрагента позивача та без дослідження первинних документів.
Посилання відповідача на обставину відсутності у ТОВ «Колосс груп» устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, відсутності працюючих осіб, зроблені відповідачем на підставі даних про не подання контрагентом позивача податкової звітності до податкового органу. Однак, колегія суддів наголошує на тому, що позивач не має жодного відношення до подачі його контрагентом податкової звітності. І тим більше не має нести відповідальність у разі порушення порядку ведення контрагентами такої податкової звітності.
Також необхідно зазначити, що для здійснення підприємницької діяльності суб`єкту господарювання не обов`язково потрібно мати у своїй власності нерухоме майно і транспортні засоби, оскільки їх можна орендувати і це не є перешкодою у веденні підприємницької діяльності. 
При цьому, податкова інформація та акти перевірки не є належними та допустимим доказами у справі, а висновки відповідача щодо здійснення фінансово-господарської діяльності, зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.
Таким чином, твердження відповідача з посиланням та акт перевірки про те, що діяльність контрагента позивача була спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням останньому податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту та валових витрат, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить статті 159 КАС України.
Щодо посилання в акті перевірки на наявність кримінальних проваджень, то слід враховувати, що Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2018 року по справі № 826/18952/14 зазначив, що наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні, або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.
КПК України встановлює порядок отримання та оформлення пояснень - у вигляді процесуального документу - протоколу допиту особи у відповідному статусі (в якості свідка, підозрюваного, тощо) та у рамках існуючого кримінального провадження, за конкретним фактом вчинення кримінально карного діяння та з попередженням особи про відповідальність за свої слова. Процесуальні документи, що складені у порядку КПК України (у тому числі і протоколи допиту свідків), створюються не суб`єктами владних повноважень (до яких віднесено апелянта), а органами досудового розслідування, тобто суб`єктами права, що виконують публічну правоохоронну, а не управлінську функцію.
Отже, ці процесуальні документи є виключно документами кримінального провадження з правовим статусом доказів вчинення кримінального правопорушення і в силу цього не містять жодної податкової інформації.
Використання протоколів допиту у якості доказів вчинення податкового правопорушення у розумінні статті 109 ПК України законом не передбачено і суперечить меті та призначенню кримінального судочинства, оскільки ці показання громадян є доказами саме у кримінальному провадженні, які мають бути оцінені саме кримінальним судом під час постановлення вироку.
Відповідно до ч.6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, пояснення чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.
Проте, як на момент проведення податкової перевірки та фіксації її наслідків, так і станом на час розгляду даної справи вироки або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності щодо посадових осіб будь-яких контрагентів позивача - відсутні.
Відтак, посилання контролюючого органу на кримінальне провадження, відкрите за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтями 205, 209, 212 Кримінального кодексу України, є безпідставним, оскільки останнє не містять у собі встановлених обставин, які б свідчили про невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт продажу товарів, обумовлених спірними договорами, підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаних товарів, посвідчується належним чином оформленими податковими накладними.
Таким чином, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагентів товарів, на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту, відповідачем не спростовано.
Жодного спростування інформації, викладеної судом в оскаржуваному рішенні, податковим органом в апеляційній скарзі не наведено, як і не обґрунтовано його незгоду із таким висновком, будь-яких інших доводів, відмінних від наведених в суді першої інстанції, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, порушення суд норм права не доведено.
Враховуючи зазначене, та оскільки судом не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентом правочинів, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства.
Відтак, податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 16 квітня 2020 року №0063850504 та № 0063790504 є протиправними та підлягають скасуванню.
Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.
Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві- залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 07 вересня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев