Ухвала
21 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 755/15904/20
провадження № 61-11833ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.
розглянувшикасаційну скаргу адвоката Кравця Дмитра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що 13 березня 2020 року звернувся із заявою до Служби у справах дітей і сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про перевірку цільового використання аліментів, а також умов проживання малолітньої дитини відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року про стягнення з нього аліментів. Листом від 30 квітня 2020 року та від 02 липня 2020 року Служба у справах дітей і сім`ї Ірпінської міської ради Київської області повідомила позивачу про відібрання у відповідача письмових пояснень, в яких нею поширена недостовірна інформація, що принижує його честь та гідність, а саме, «сімейне життя з ОСОБА_1 не склалось через нехтування ним сімейними цінностями (неповага, численні зради, небажання забезпечувати мене та дитину навіть харчуванням у період моєї неоплачуваної відпустки по догляду за дитиною - через що я була вимушена вийти на роботу з лютого 2017 року, щоб мати кошти на утримання себе та дитини), не досягнення згоди у деяких аспектах виховання колишнім чоловіком дитини та домашнє насильство з його боку протягом тривалого часу», «09 березня 2019 року через сварку щодо сексуального інтересу мого колишнього чоловіка до нашої спільної донечки та моїх слів про те, що на відміну від тривалого насилля наді мною з його боку протягом останніх років сумісного життя, я не стану терпіти та не дозволю йому реалізувати його сексуальний інтерес до дитини, колишній чоловік став погрожувати мені фізичною розправою та нанесенням шкоди здоров`ю (в деталях)...». Подана інформація не відповідає дійсності, є неправдивою, оскільки позивач не вчиняв домашнього насильства, не проявляв сексуального інтересу до спільної з відповідачем дитини. Подання відповідачем такої інформації до органу державної влади призвело до порушення прав та інтересів позивача, призвело до завдання йому моральної шкоди, яка полягає у приниженні його честі та гідності, та завдає йому моральних страждань. 
Позивач просив визнати недостовірною інформацію, яка поширена відповідачем у письмових поясненнях до Служби у справах дітей і сім`ї Ірпінської міської ради Київської області, а саме, «сімейне життя з ОСОБА_1 не склалось через нехтування ним сімейними цінностями (неповага, численні зради, небажання забезпечувати мене та дитину навіть харчуванням у період моєї неоплачуваної відпустки по догляду за дитиною - через що я була вимушена вийти на роботу з лютого 2017 року, щоб мати кошти на утримання себе та дитини), не досягнення згоди у деяких аспектах виховання колишнім чоловіком дитини та домашнє насильство з його боку протягом тривалого часу», «09 березня 2019 року через сварку щодо сексуального інтересу мого колишнього чоловіка до нашої спільної донечки та моїх слів про те, що на відміну від тривалого насилля наді мною з його боку протягом останніх років сумісного життя, я не стану терпіти та не дозволю йому реалізувати його сексуальний інтерес до дитини, колишній чоловік став погрожувати мені фізичною розправою та нанесенням шкоди здоров`ю (в деталях)...» та зобов`язання відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію протягом 5 робочих днів з дня набрання чинності рішенням суду шляхом подання до Служби у справах дітей і сім`ї Ірпінської міської ради Київської області письмові пояснення відносно позивача, стягнути з відповідача 100 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та судові витрати.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року рішенняДніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року залишено без змін.
У липні 2021 року адвокат Кравець Д. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року.
Положенням пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України закріплено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Однак, таке право на касаційне оскарження не є абсолютним та безумовним, скаржник зобов`язаний обґрунтувати причини такого звернення, що дозволяють ініціювати проведення судового розгляду справи в третій раз.
Так, у положенні частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, акцентується увага на тому, що скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції. 
Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.
Всі мотивування особи, яка подає касаційну скаргу, вже були предметом розгляду в судах двох інстанцій і не потребують додаткового перегляду.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Малозначна справа як справа незначної складності є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною. 
При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи,значення справи для сторін і суспільства.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи, що судові рішення, які оскаржені, прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою адвоката Кравця Дмитра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодування моральної шкоди. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                С. Ю. Мартєв
 
В. А. Стрільчук
 
І. М. Фаловська