Постанова
Іменем України
 
18 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 463/4691/20
провадження № 61-8303св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:                Гулейкова І. Ю., Крата В. І., Погрібного С. О., Яремка В. В.,
 
учасники справи: 
стягувач - ОСОБА_1 ,
боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Базилевич Олександр Сергійович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року у складі судді Жовніра Г. Б. та постанову Львівського апеляційного суду від 22 березня 2021 року у складі колегії судді: 
Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У травні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суд із скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця 

Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові (далі - Личаківський ВДВС у м. Львові) від 07 травня 2020 року ВП № 59249299 про накладення штрафу на ОСОБА_2 у розмірі 3 400,00 грн, визнання неправомірною і скасування постанови державного виконавця Личаківського ВДВС у м. Львові від 07 травня 2020 року 
ВП № 59221179 про накладення штрафу на ОСОБА_3 у розмірі 3 400,00 грн, визнання неправомірною і скасування постанови державного виконавця Личаківського ВДВС у м. Львові від 07 травня 2020 року ВП № 59249453 про накладення штрафу на ОСОБА_4 у розмірі 3 400,00 грн.
 
Скарга мотивована тим, що 07 травня 2020 року державним виконавцем Личаківського ВДВС у м. Львові Базилевичем О. С. винесено постанови про накладення штрафу за невиконання боржниками рішення від 19 квітня 2019 року у справі № 463/801/19. Так, постановою від 07 травня 2020 року ВП № 59249453 накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн на ОСОБА_4 , постановою від 07 травня 2020 року ВП № 59221179 накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн на ОСОБА_3 , постановою від 07 травня 2020 року ВП № 59249299 накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн на ОСОБА_2 . Зазначені постанови винесені за невиконання боржниками ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року № 463/901/19 про заборону ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проводити будівельні роботи на об`єкті «Реконструкція з розширенням житлового будинку на 
АДРЕСА_1 за рахунок прибудови та надбудови під родинний будинок». 
У мотивувальній частині кожної з оскаржуваних постанов зазначено, що станом 
на 08 квітня 2020 року будівельні роботи продовжуються, що свідчить про невиконання ухвали суду.
 
Вказують, що станом на день звернення зі скаргою державний виконавець так і не довів до відома боржників резолютивну частину ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року № 463/901/19. Жодних процесуальних документів (зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження) 
в установленому законом порядку на адреси боржників не надходило.
 
Зазначають, що виконавець всю кореспонденцію надсилав на іншу адресу, ніж адреса реєстрації і проживання боржників. Крім того, боржниками не здійснюються 
з 2019 року будь-які будівельні роботи з реконструкції житлового будинку 
на АДРЕСА_1 , а факт проведення робіт повинен довести сам орган державної влади чи відповідна посадова особа, яка про такий факт зазначає.
 
З огляду на наведене, вважають, що постанови державного виконавця про накладення штрафів на боржників є незаконними, а тому підлягають скасуванню.
 
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року 
у задоволенні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця Личаківського ВДВС у м. Львові про накладення штрафів відмовлено.
 
Ухвала мотивована тим, що рішення про накладення на боржників штрафів у розмірі, передбаченому законодавством, є правомірними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржники добровільно рішення суду не виконали та продовжують його не виконувати протягом року.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 22 березня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишено без задоволення. Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 
2020 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення скарги, оскільки державний виконавець діяв у межах Закону України «Про виконавче провадження». Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не має.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У травні 2021 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалуЛичаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду 
від 22 березня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення 
та ухвалити нове рішення про задоволення скарги, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що державним виконавцем порушено статтю 63 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не повідомлено боржників 
в установленому порядку про заборону вчинення дій, натомість винесено постанову про накладення штрафу за невиконання ухвали суду від 19 квітня 2019 року 
та порушення такої заборони. Крім того, державним виконавцем не встановлено строк виконання рішення, не доведено його до відома боржників з вини державного виконавця, який не повідомляв боржників за адресою проживання про відкриття виконавчого провадження, та не перевірив чи виконується рішення чи ні 
(чи здійснюються будівельні роботи).
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи 
з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Статтею 414 ЦПК України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково 
з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
 
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги, що встановлено частиною другою статті 414 ЦПК України.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи за межі її доводів, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення - скасуванню із закриттям провадження у справі 
з таких підстав.
 
Встановлені судами обставини
 
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року у справі 
№ 463/801/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, про усунення перешкод у користуванні власністю та знесення самочинного будівництва заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. 
У забезпечення позовних вимог заборонено ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 проводити будівельні роботи на об`єкті «Реконструкція з розширенням житлового будинку на АДРЕСА_1 за рахунок прибудови та надбудови 
під родинний будинок».
 
Ухвала суду від 19 квітня 2019 року перебуває на виконанні у Личаківському ВДВС 
у м. Львові ЗМУ МЮ.

07 травня 2020 року державним виконавцем Личаківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) Базилевичем О. С. винесено постанову ВП № 59249453 про накладення штрафу у розмірі 3 400,00 грн на ОСОБА_4 за невиконання боржником рішення суду немайнового характеру.
 
Також 07 травня 2020 року державний виконавець Личаківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) Базилевич О. С. виніс постанову ВП № 59249299 про накладення штрафу у розмірі 3 400,00 грн на ОСОБА_2 за невиконання боржником рішення суду немайнового характеру.
 
07 травня 2020 року постановою державного виконавця Личаківського ВДВС 
у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) Базилевича О. С. ВП № 59221179 накладено штраф 
у розмірі 3 400,00 грн на ОСОБА_3 за невиконання боржником рішення суду немайнового характеру.
 
Представник скаржників зазначає, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взагалі не отримували постанов про відкриття виконавчого провадження № 59249299, 
№ 59249453, № 59221179, а тому вони не були повідомлені належним чином про початок примусового виконання ухвали суду.
 
У копії довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації, виданої ЛКП «Дім» 
18 квітня 2019 року за № 620, яка долучена представником заявників до скарги, наявна інформація про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Проте, у відповіді на запит суду з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
 
В ухвалі Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2019 року у справі 
№ 463/801/19 зазначено, що місцем проживання ОСОБА_4 - є АДРЕСА_2 , а місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .
 
Крім того, ухвалою суду від 18 березня 2020 року задоволено подання державного виконавця про розшук боржника ОСОБА_2 , ця ухвала оскаржувалась 
в апеляційному порядку, та постановою Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу без змін 
з уточненням в резолютивній частині адреси реєстрації боржника ОСОБА_2 - 
АДРЕСА_1 .
 
Державним виконавцем Базилевичем О. С. надано докази направлення постанови про відкриття виконавчого провадження на адреси боржників. Поштова кореспонденція вручена не була та повернута у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
 
Постанови про накладення штрафів також скеровані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адресою, яка відповідає місцю їх реєстрації. У той же час, постанова про накладення штрафу скерована ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 , що відповідає тій же адресі, що вказана у довіреності на представництво, яка видана ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 .
 
Відмовляючи у задоволенні скарг на постанови державного виконавця про накладення штрафів на боржників за невиконання судового рішення, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що боржникам було відомо про вжиття судом заходів забезпечення позову, оскільки заявниками оскаржувалася ухвала суду про забезпечення позову від 19 квітня 2019 року, а також оскаржувались і інші ухвали, що свідчить про те, що їм було відомо про таке судове рішення, відповідно, вони ознайомлені з резолютивною частиною ухвали, якою 
їм заборонено проводити будівельні роботи на об`єкті «Реконструкція з розширенням житлового будинку на АДРЕСА_1 за рахунок прибудови 
та надбудови під родинний будинок», та повинні були її виконувати.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється 
в порядку іншого судочинства.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон 
№ 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження 
і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - 
це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані 
на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень 
та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами 
та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Відповідно до частини другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
 
За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження 
і підлягає виконанню в загальному порядку.
 
Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
 
Отже, частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII премо передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
 
Такі правові висновки про належність до юрисдикції адміністративних судів розгляд вимог щодо оскарження постанов виконавця про накладення штрафів, неодноразово викладалися у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року 
у справах № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18) від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), від 19 травня 2020 року у справі № 754/2223/15-ц (провадження № 14-568цс19).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
За результатами розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Верховний Суду дійшов висновку, що ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року та постанова Львівського апеляційного суду від 22 березня 2021 року підлягають скасуванню, 
а провадження у справі закриттю, так як скарга на постанови державного виконавця від 07 травня 2020 року про накладення штрафів на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 за невиконання судового рішення не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки Закон № 1404-VІІІ у частині другій статті 74 встановлює, що рішення виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження 
та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами 
до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
 
Щодо наслідків закриття провадження у справі
 
Верховний Суд бере до уваги, що зміни до ЦПК України, внесені Законом № 460-ІХ, пов`язані не лише з розглядом касаційних скарг, який відповідно до частини четвертої статті 258 ЦПК України завершується прийняттям постанови. Законом № 460-ІХ внесено зміни до порядку повернення справ після закінчення касаційного перегляду.
 
Так, за пунктом 8 Закону № 460-ІХ абзац перший частини першої статті 256 
ЦПК України викладений у такій редакції: «Якщо провадження у справі закривається 
з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачу про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі».
 
Завершивши касаційний розгляд і закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, з 08 лютого 2020 року суд касаційної інстанції роз`яснює позивачу (заявнику) про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.
 
З огляду на те, що суд касаційної інстанції вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, Верховний Суд відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює заявникам їх право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.
 
Керуючись статтями 255, 409, 414, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.
 
УхвалуЛичаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2020 року 
та постанову Львівського апеляційного суду від 22 березня 2021 року скасувати.
 
Провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби 
у м. Львовіпро накладення штрафів, закрити.
 
Роз`яснити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що розгляд справи за їхньою скаргою віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                     І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                       В. І. Крат
 
                                                                                              С. О. Погрібний
 
                                                                                               В. В. Яремко