Головуючий І інстанції: Ніколаєва О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 р. 	Справа № 520/1481/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Бершова Г.Є.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021, м. Харків, повний текст складено 02.03.21 по справі № 520/1481/21
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив визнати дії відповідача при проведенні перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2018 щодо зменшення розміру встановленої пенсії з 80% до 70% грошового забезпечення неправомірними, зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок призначеної з 01.01.2018 пенсії позивача у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, з урахуванням розміру встановленої пенсії за вислугу років в розмірі 80% грошового забезпечення та виплатити недоплачену частину основного грошового зобов`язання з 01.01.2018 однією сумою, без відстрочки платежу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами, а тому внесені до частини другої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі по тексту – Закон України №2262-ХІІ) зміни щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років з 80% до 80%, а потім 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії. Тобто при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Отже, відповідач протиправно при перерахунку позивачу пенсії зменшив його основний розмір у відсотках до грошового забезпечення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року позов задоволено частково.
Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області протиправними,  які полягають у зменшені розміру пенсії ОСОБА_1 з 80% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення з 01.01.2018.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 у розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення, здійснивши виплату суми недоплаченої частини пенсії з 01.01.2018 однією сумою, з урахуванням виплачених сум.
Відповідач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що  позивач є пенсіонером Служби безпеки України, перебуває на обліку у ГУ ПФ України в Харківській області як отримувач пенсії за вислугу років призначеної з 15.03.2013 згідно Закону України №2262-ХІІ.
Як вбачається з матеріалів пенсійної справи №2002014194, розмір призначеної вперше пенсії станом на 15.03.2013 складав 80% грошового забезпечення, виходячи з вислуги років - 29 років, що підтверджується протоколом призначення пенсії.
ГУ ПФ України у Харківській області відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб» від 21.02.2018 №103 (далі по тексту – Постанова Кабінету Міністрів України №103) проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018, на підставі уповноваженого органу, одночасно з цим здійснено зменшення розміру пенсії з 80% грошового забезпечення до 70%.
Не погоджуючись із таким розрахунком пенсії та розміром її виплати, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України №2262-ХІІ.
Відповідно до статті 13 Закону України №2262-ХІІ (у редакції на момент призначення пенсії) максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43 Закону України №2262-ХІІ), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100%, до категорії 2, - 95%. 
Положеннями пункту 8 розділу II Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011, та пунктом 23 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності з 01.05.2014, до частини другої статті 13 Закону України №2262-ХІІ внесено зміни та цифри « 90» замінено цифрами « 80» та цифри « 80» замінено цифрами « 70» відповідно.
Таким чином, внесено зміни до статті 13 Закону України №2262-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за Законом України №2262-ХІІ, у разі реалізації ними такого права.
При цьому, зміна встановленого Законом України №2262-ХІІ максимального розміру пенсії відбулася вже після призначення позивачу пенсії.
Колегія суддів зазначає, що внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни до частини другої статті 13 Закону України №2262-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% грошового забезпечення стосуються порядку призначення пенсії військовослужбовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років та по інвалідності  військовослужбовцям є стаття 63 Закону України №2262-ХІІ.
Вказаною статтею не передбачено зменшення основного розміру пенсії у разі проведення її перерахунку.
          У частині позовних вимог про визнання дії відповідача при проведенні перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2018 щодо зменшення розміру встановленої пенсії з 80% до 70% грошового забезпечення неправомірними, суд розглядає справу, як зразкову, враховуючи аналогічну правову позицію зазначену Верховним Судом у рішенні від 04.02.2019 у зразковій справі №240/5401/18 предметом спору якої є зменшення відсоткового розміру основної пенсії, призначеної за Законом України №2262-ХІІ, при здійсненні перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 відповідно до статті 63 Закону України №2262-ХІІ на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №103.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що при перерахунку пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України №2262-ХІІ, має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача, які полягають у зменшені розміру пенсії позивача з 80% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення з 01.01.2018 є протиправними, а позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФ України в Харківській області з 01.01.2018 перерахувати та виплатити позивачу пенсію у розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення, здійснивши виплату суму недоплаченої частини пенсії з 01.01.2018 з урахуванням виплачених сум, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог у частині зобов`язання ГУ ПФ України в Харківській області здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою, колегія суддів зазначає наступне.
Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у  законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013).
В своїх Рішеннях Конституційний Суд України наголошує, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 року № 1401-VIII    змін до    Конституції України  та доповненням її, зокрема, ст. 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному    законом    порядку.
Отже, обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі „Shmalko v. Ukraine" від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі „Fuklev v. Ukraine" від 7 червня 2005 року, § 64 рішення у справі „Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі „YuriyNikolayevichIvanov v. Ukraine" від 15 жовтня 2009 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що визнання владою заявника відповідальним за ініціювання виконавчих проваджень стосовно судового рішення на його користь і нехтування нею його фінансовим станом були надмірним обтяженням і призвели до обмеження його права на доступ до суду такою мірою, що знівелювало сутність цього права (§ 65 рішення у справі „Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року).
Відповідно до п. 1 ч. 6    ст. 246 КАС України  у разі необхідності у резолютивній частині судового рішення також вказується про порядок і строк виконання судового рішення.
Отже, розгляд питання щодо порядку і строку виконання судового рішення у такому випадку обумовлюється певною необхідністю.
Згідно із концепцією правомірного очікування (англ. - legitimateexpectation) дії або рішення органу публічної влади вважаються такими, що суперечать принципу верховенства права, не тільки у тих випадках, коли такими діями порушуються суб`єктивні права і процесуальні гарантії, прямо передбачені чинним законодавством, але й у тих випадках, коли такі дії не задовольняють правомірних очікувань осіб, стосовно яких вони вчиняються (ухвалюються). Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше.
Колегія суддів зауважує, що обов`язок виконати судове рішення виникає у відповідача одразу ж після набрання цим рішенням законної сили незалежно від того чи виданий судом виконавчий документ для його примусового виконання.
Зазначаючи про необхідність судового захисту саме в означений спосіб - здійснити виплату суми пенсії, яка буде обчислена пенсійним органом після виконання судового рішення по цій справі, однією сумою, позивач ОСОБА_1 не зазначив про наявність фактичних та непереборних обставин (відповідно доказів в їх обґрунтування), які унеможливлять виконання відповідачем судового рішення, постановленого на користь позивача, саме в означений спосіб.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги ГУ ПФУ в Харківській області та необхідність часткового скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021, а саме в частині, якою задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою, з прийняттям нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволені означених вимог.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України). 
Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 по справі № 520/1481/21 скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 січня 2018 року однією сумою.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03. 2021 року по справі № 520/1481/21 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		Г.Є. Бершов 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко